Srčna kap za laike

Srčna kap oz. akutna srčna kap, (strokovno akutni miokardni infarkt), tudi (akutni) srčni napad je pojav pri katerem zaradi zapore ene od glavnih žil, ki oskrbujejo srce (koronarne arterije) s krvjo in potrebnimi hranili (kisik) pride do odmrtja srčnega tkiva (miokarda). Takšno prekinitev oskrbe srca s krvjo in potrebnimi hranili imenujemo tudi strokovno ishemija srca, ki privede odmrtja srčne mišice oz. nekroze srčnega tkiva.
V večini primerov je srčna kap rezultat ishemične bolezni srca, z drugo besedo tudi bolezni koronarnih arterij ali koronarne bolezni srca, vso troje pa poimenuje stanje pri katerem gre za zaporo ene ali več glavnih žil srca (arterij) zaradi zadebelitve žilne stene. Takšnemu pojavu pravimo tudi ateroskleroza. Do zadebelitve žilne stene v večini primerov pride zaradi kopičenja maščobnih celic (lipidov) na stene žil, v kolikor se ta zadebelitev stopnjuje včasih ta nanos maščobnih celic (plak) se vname in poči, posledično se v krvnem sistemu sproži sistem za strjevanje (koagulacijo) krvi, ki povzroči nalaganje krvnih strdkov v procesu, ki mu pravimo tromboza. V kolikor se ta proces stopnjuje in se pojavi tako imenovana zožitev žile (stenoza), včasih se pojavi tudi popolna zapora žile, ki privede do pojava srčne kapi. Del srčne mišice, ki ob tem odmre nadomesti brazgotinsko tkivo, ki na posameznika, glede na nastalo škodo, nima funkcionalnega vpliva ali pa nanj pusti dolgotrajne, fiziološko pomembne posledice.
Čeprav je mnogo srčnih kapi posledica prav zadebelitve oz. zapore žile, ki oskrbuje srčno mišico, so lahko včasih za nastanek srčne kapi odgovorna tudi druga zdravstvena stanja. Mednje lahko prištevamo razne prirojene (genetske) napake srca in ožilja, povečana naklonjenost k tvorbi krvnih strdkov (hiperkoagulabilnost), zloraba nekaterih prepovedanih substanc (npr. kokain), avtoimunska stanja kot sta npr. revmatoindni artiritis in sistemski eritemski lupus, včasih tudi spontano krčenje žil (spazem) ali pa tudi krvni strdek (tromb), lahko tudi delček druge snovi (embolus), ki zaide v koronarne arterije in se tam zatakne.
Idealno je, da nastalo težavo odpravimo oz. jo diagnosticiramo še preden nastopijo simptomi, saj v večini primerov izražena simptomatika nakazuje na trenutno aktivni proces oz. na že dalj časa trajajoči dogodek, ki je na srčno mišico že pustil resnejše posledice. Ravno zaradi tega je pomembno, da osebe, ki spadajo v rizično skupino za razvoj srčne kapi poskrbijo za ustrezno preventivo, ter da se udeležujejo rednih preventivnih zdravstvenih pregledov.
1 Dejavniki tveganja
V osnovi lahko razdelimo dejavnike tveganja za nastanek srčne kapi v 3 kategorije, in sicer v dejavnike tveganja, ki niso pod našim vplivom volje oz. na katere nimamo vpliva, dejavnike tveganja na katere lahko vplivamo, bodisi z določeno terapijo z zdravili ali pa enostavno s spremembo lastnega življenjskega sloga. V tretjo skupino lahko uvrstimo dejavnike tveganja, ki posledično lahko prispevajo k razvoju srčne kapi, a vendar ni znanstveno opredeljena njihova pogostost pojave.# Dejavniki tveganja na katere nimamo vpliva:
#* Starost (pojavnost srčne kapi se poveča po 65. letu starosti za oba spola),
#* Spol (incidenca pojavnosti je večja za moški spol ne glede na starost),
#* Dednost (otroci staršev z srčno-žilnimi (kardio-vaskularnimi) obolenji so veliko bolj naklonjeni za obolevanju kasneje v življenju,
#* Obstoječe srčno-žilne bolezni, vključno s prirojenimi genetskimi srčnimi napakami (artefakti),
#* Druga bolezenska stanja, ki posredno vplivajo na druge dejavnike tveganja za razvoj srčne kapi kot npr. visoka raven holesterola v krvi (lipidi v krvi – trigliceridi in LDL holesterol), motnje v strjevanju (koagulaciji) krvi, sladkorna bolezen ipd...# Dejavniki tveganja, ki so pod našim vplivom:
#* Kajenje (kadilci so dokazano izpostavljeni večjemu tveganju za razvoj srčne kapi, v primerjavi z nekadilci),
#* Fizična aktivnost (redna in ustrezna telesna aktivnost pomembno pripomore pri preprečevanju različnih srčno-žilnih obolenj),
#* Debelost (dokazano je, da ljudje z odvečnimi telesnimi maščobami so bolj nagnjeni k nastanku srčne kapi in razvoju ostalih srčno-žilnih obolenj),
#* Sladkorna bolezen (obstoječa sladkorna bolezen izrazito poveča možnost nastanka srčne kapi),# Dejavniki tveganja, ki bistveno pripomorejo k nastanku srčne kapi:
#* Alkohol (uživanje velikih količin alkohola zviša vrednosti krvnega tlaka, ki posledično vpliva na razvoj srčnih obolenj ter drugih bolezni),
#* Stres (odziv posameznika na stres pripomore k razvoju raznih srčno-žilnih obolenj, posledično tudi na nastanek srčne kapi),
#* Dieta oz. prehrana (zdrava in uravnotežena prehrana dokazano pomaga v borbi proti srčno-žilnim obolenjem; dnevna dieta naj vsebuje hranila z veliko vsebnostjo vitaminov, mineralov, vlaknin ter koristnih maščob),
2 Simptomi
Splošni simptom, ki ga občuti bolnik pri kateremu gre lahko za srčno kap čuti pritisk oziroma zbadajočo bolečino za prsnico (angina pektoris/stenokardija) na sredini prsi, ki lahko traja več kot nekaj minut ali pa mine in se znova vrne. Bolečina se širi v ramena, levo roko in po vratu navzgor. Posledično bolnik občuti nelagodje v prsih, omedlevico, potenje, kratko sapo in oteženo dihanje (dispneja). Pri tovrstnih bolnikih pa se lahko pojavijo tudi drugi znaki, ki niso najbolj značilni za to obolenje. Pojavi se lahko v predelu želodca ali trebuha, slabost in vrtoglavica, nerazložljiva zaskrbljenost, vznemirjenost, bolnik lahko čuti nenadno hitro ali nepravilno utripanje srca. Bolnik ima lahko občutek napihnjenosti in slabe prebave, bruha, omotičen ali celo izgubi zavest (sinkopa). Pomembno pa je vedeti, da se lahko simptomi med spoloma razlikujejo. Ženske so bolj dovzetne za kratko sapo, slabost in bruhanje (nausea) ter bolečine na hrbtu ter čeljusti. Krvni tlak se med posamezniki razlikuje, ob bolečini pa je ponavadi povišan (hipertenzija).
Pomembno je da pri občutju prsne bolečine ne čakamo in ne zavlačujemo s pomočjo. Nekatere srčne kapi lahko potekajo hitro in nenadno, večina pa se razvijajo počasi z zmerno bolečino, ki se stopnjuje. Zato takoj, ko občutimo opisane simptome nujno pokličemo nujno medicinsko pomoč na številko 112. Osebi ki se nam oglasi, razložimo okoliščine in povemo katere simptome trenutno občutimo, nato pa sledimo navodilom, ki nam jih je podal dispečer in počakamo na pomoč.
3 Prva pomoč
V primeru, da se znajdemo v neposredni bližini osebe, ki čuti zgoraj navedene simptome, smo dolžni ponuditi svojo pomoč in ukrepati, kakor najbolje zmoremo in znamo. Najpomembnejša stvar, ki jo moramo narediti najprej je zagotovitev svoje lastne varnosti in tudi varnosti osebe, kateri pomoč nudimo(se umaknemo z ceste, odstranimo nevarne predmete, opozorimo druge ljudi nase). Osebi pristopimo in se predstavimo, tako stopimo v kontakt in ji ponudimo svojo pomoč. Nato osebo posedemo, najbolje kar na tla. Tako zmanjšamo možnosti raznih poškodb in padcev v primeru, da oseba v nadaljevanju izražanja simptomov izgubi zavest. Prav tako bomo v tem položaju lažje obvladali situacijo in osebo tudi zadržali, da ob padcu ne udari na tla. Seveda moramo poskrbeti, da osebo zavarujemo pred vplivi mokrega in hladnega ali vročega okolja/vremena. V primeru, da je oseba srčni bolnik, ali se zdravi za bolezni srca in ožilja in ima pri sebi zdravila (Aspirin, Nitrolingual), s katerimi si lajša težave, ji pomagamo, da si zdravila tudi aplicira. Če pri katerikoli osebi opazimo, da se pojavljajo zgoraj navedeni simptomi, lahko sklepamo, da gre za srčno kap. V tem primeru vedno pokličemo na številko 112, dispečerju, ki se bo javil na drugi strani zveze razložimo nastalo situacijo, opravimo pogovor, skozi katerega nas bo vodil on in zaprosimo za zdravniško pomoč. Ves čas ostanemo ob osebi in se pogovarjamo ter preverjamo ali je oseba odzivna, ter ali je dihanje še vedno prisotno.
V primeru, da se oseba tekom našega opazovanja neha odzivati na naš pogovor, ali pa da se ni odzivala že ko smo do nje pristopili, sledimo naslednjim napotkom:
Ko smo ugotovili, da oseba leži na tleh in nam ne odgovarja na naša vprašanja, se približamo, primemo osebo za ramena in rahlo potresemo, čese oseba ne odziva moramo preveriti dihanje. To storimo tako, da z eno roko primemo glavo za čelo, ter z drugo za brado. Glavo zvrnemo raklo nazaj in se približamo ustom. Sedaj izvajamo 3 dejanja hkrati. POSLUŠAMO če oseba diha, GLEDAMO ali se dviguje prsni koš ter ČUTIMO sapo ponesrečenca na svojem licu. To preverjamo 10s. Če oseba ne diha v primeru da tega predhodno še nismo storili, pokličemo na številko 112. Za klic na 112 lahko prosimo tudi morebitne mimoidoče, ali osebe v bližini. V primeru, da oseba ne diha se moramo nemudoma postaviti v položaj za izvajanje TPO (temeljnih postopkov oživljanja). Ob osebi smo v klečečem položaju, eno noga naj bo nekje pri pasu in druga nekje pri rami. Roke položimo na prsni koš in določimo približno sredino prsnega koša s svojimi dlanmi. Nato roki prekrižamo v položaj za izvajanje stisov prsnega koša in začnemo s stiskanjem na sredini prsnega koša. Komolce držimo stegnjene. Naredimo 30 stisov prsnega koša. Nato izvedemo 2 vpiha (to izvajaš, če si usposobljen in zmožen). Tako ponavljamo 30 stisov prsnega koša in 2 vpiha izmenično, do prihoda reševalcev, ali dokler nismo več zmožni izvajati oživljanja. V primeru da je AED (avtomatski eksterni defibrilator) kje v bližini, pošljemo ponj mimoidočega ali katero izmed prisotnih oseb. V trenutku ko dobimo AED do bolnika, ga odpremo, prižgemo če je to potrebno, nalepimo elektrode in sledimo navodilom, ki se bodo zvočno predvajala iz AED. Zelo dobro bi bilo da med priklapljanjem ne prekinemo z izvajanjem TPO, če je to seveda možno.
4 Življenje po preboleli srčni kapi
V kolikor je pacientu z akutnim srčnim napadom (akutnim miokardnim infarktom) nudena hitra, ustrezna nujna medicinska pomoč in ob tem ne pride do trajnih poškodb tkiva srca (miokarda), lahko posameznik pod določenimi pogoji živi povsem normalen preostanek življenja.
Vsekakor se po okrevanju in odpustu iz bolnišnice pacientu uvede doživljenjska terapija z zdravili med katere v večini primerov spadajo zdravila za zniževanje krvnega tlaka (antihipertenzivi), zdravila za zniževanje maščob v krvi (antihiperlipemiki), zdravila za redčenje krvi (antikoagulantni). Svetuje se tudi sprememba življenjskega sloga v kolikor je le-ta privedel do pojava srčne kapi kot je npr. kajenje, neustrezna prehrana, stres.
Vsi pacienti, ki ne kažejo posledic prebolele srčne kapi se v nekaj dneh oz. tednih lahko vrnejo k vsakodnevnim aktivnostim, brez kakršnih koli omejitev. Vsekakor je priporočen posvet pri izbranem kardiologu oz. pri osebnem zdravniku, kjer se, v kolikor je to potrebno, aktivnosti prilagodijo glede na fizično zmogljivost posameznika.

Vzroki smrti
Urgentna stanja
Bolezni srca


Pametna mesta

Ta knjiga opisuje pametna mesta.
*Pametna mesta/Komunala in ravnanje z odpadki
*Pametna mesta/Stanje okolja
*Pametna mesta/Informatizacija procesov v pametnih mestih
*Pametna mesta/Avtonomna dostavna vozila
*Pametna mesta/Energijsko učinkovite stavbe
*Pametna mesta/Nadzor stavb (BMS)
*Pametna mesta/3D modeli
*Pametna mesta/3D modeli in pametna mesta
*Pametna mesta/Senzorji in merilniki
*Pametna mesta/Informacijska arhitektura in infrastruktura v pametnih mestih
*Pametna mesta/Nadzorni sistemi

Knjige
Pametna mesta


Pametna mesta/Avtonomna dostavna vozila

Avtonomna vozila: so vozila, ki so se sposobna samostojno premikati, brez pomoči voznika. Ta vozila uporabljajo napredno tehnologijo, kot so senzorji, kamere, radarji, svetlobni radarski sistemi, umetna inteligenca (AI) in strojno učenje, da se lahko odločajo, orientirajo v prostoru, prepoznavajo okolico in reagirajo na različne situacije, podobno kot bi to počel pravi voznik. Avtonomna vozila imajo potencial, da bistveno spremenijo transportne sisteme po vsem svetu. Njihovo širšo uporabo napovedujejo kot ključno za povečanje varnosti, za zmanjšanje gneče, za povečanje dostopnosti in za energetske rešitve. Avtonomna vozila naj bi bila varnejša in tudi bolj trajnostna.

Pametna mesta


Sistematski pregled pri osnovnošolcih

1 Sistematski pregled pri osnovnošolcih
Sistematski pregled se izvaja v 1., 3., 6., in 8. razredu osnovne šole. To je preventivni pregled, ki je namenjen odkrivanju težav, svetovanju in zdravstvenem nadzoru v zvezi s telesnim razvojem, prehranjenostjo, nezdravimi življenjskimi navadami ter telesnim in duševnim zdravjem. Poleg tega se opazuje tudi morebitna tvegana vedenja in zlorabe drog.
V sklopu sistematskega pregleda se lahko v obliki predavanja, pogovora in demonstracij izvaja tudi vzgoja za zdravje. Vsebina programov se mora nagrajevati in biti primerna glede na starostno skupino otrok. Cilj vzgoje za zdravje je preprečevanje bolezni in poškodb ter zdrava rast in razvoj otrok in mladostnikov. Izvajalka teh programov je medicinska sestra, ki se povezuje z zdravniki ter s strokovnjaki na različnih področjih. Ker so potrebe otrok in družin različne, tudi vsebina ni namenjena le telesnim dejavnikom, ampak tudi čustvom, vzgoji in veščinam.
1.1 Intervencije, ki se izvajajo na področju sistematike osnovnošolskih otrok
1.1.1 Sistematični pregledi učencev v 1. razredu osnovne šole
Pregled poteka v prostorih zdravstvenega zavoda, kjer je udeleženih največ 30 učencev. Na pregled so otroci povabljeni pisno, delo pa opravlja tim šolskega zdravnika.
Pregled obsega:
• pregled zdravstvene dokumentacije, sporočil staršev in ankete;
• osebno anamnezo: razgovor z otrokom o počutju v šoli, družini, razgovor o težavah, interesih, samostojnosti, prijateljih itd., šolski uspeh, izostajanje iz šole;
• somatski status: presejalni testi: merjenje telesne teže in višine,ITM (indeks telesne mase), krvni tlak in srčna frekvenca, ocena ostrine vida (Snellenove tablice), ADG (testiranje sluha), palpacija ščitnice, Adamsov test predklona, test odkrivanja valgusa kolen, ocena govora; ostali somatski status in laboratorij glede na indikacije;
Ob zaključku pregleda se ovrednoti ugotovljena stanja, postavijo se morebitne diagnoze, o rezultatih se obvesti osebnega zdravnika in starše. Pripravijo se potrebne napotnice za nadaljnjo obravnavo, če jo učenec potrebuje. Ocenijo pa se tudi morebitne kontraindikacije za cepljenje. Poteka tudi cepljenje po republiškem imunizacijskem programu in skupinska zdravstvena vzgoja v dveh skupinah.
1.1.2 Sistematični pregledi učencev v 3. razredu osnovne šole
Pregledi potekajo podobno kot v 1. razredu.
1.1.3 Sistematični pregledi učencev v 6. razredu osnovne šole
Pri pregledu somatskega statusa imajo dodan index spolne zrelosti, Hbin rdeča krvna slika, urin: beljakovine in sediment, ter ostali somatski status glede na indikacije.
1.1.4 Sistematični pregledi učencev v 8. razredu osnovne šole
Pri postavitvi osebne anamneze upoštevajo poklicno usmeritev, zdravstvene težave in bolezni mladostnika, razgovor z mladostnikom na osnovi predhodne ankete: počutje v šoli, družini, med vrstniki, življenjske navade, morebitne obremenjenosti, stres in depresivnost, spolno vedenje, zloraba drog, tvegan način življenja, šolski uspeh in izostanki od pouka. Pri pregledu somatskega statusa je dodan pregled globinskega vida glede na poklicno usmeritev.
Če se na sistematskem pregledu ugotovi odstopanje v rasti in razvoju otroka ali mladostnika, je potrebno opraviti namenski pregled. Izvede se ga, ko odstopanja ne moremo opredeliti kot bolezensko stanje, kar pa zahteva pogostejše spremljanje kot na dve leti.
Namenski pregled se izvede tudi preden se otrok odpravi na organizirano zdravstveno letovanje. Namen je ugotoviti morebitno prisotnost nalezljivih bolezni, ki bi lahko ogrožale tudi druge udeležence na letovanju in pa, ali je otrokovo zdravstveno stanje sploh primerno za letovanje in ne bo ogrožalo rehabilitacije. Pregled opravita zdravnik in tehnik zdravstvene nege v prostorih zdravstvene ustanove, pri čemer zdravnik izda tudi pisna navodila in predpiše zdravila za čas letovanja.
1.2 Sistematika osnovnošolcev na področju zobozdravstva in zobozdravstvene vzgoje
Izvajalcih preventivnega programa v otroškem zobozdravstvu so specialist pedontolog, usposobljeni zobozdravnik v dispanzerju za zobozdravstveno varstvo otrok in mladine (ima zaključen enoletni podiplomski študij iz otroškega in preventivnega zobozdravstva), zdravstveni delavec z višjo ali visoko izobrazbo za zobozdravstveno prosvetno in preventivno dejavnost pri populaciji od 0 do 19 let in srednja medicinska sestra za pomoč pri preventivnem delu v ordinaciji in pri preventivnih akcijah zobozdravniškega tima v otroškem in preventivnem zobozdravstvu.
Usposobljeni zobozdravnik skrbi za preventivno zobozdravstveno dejavnost po programu, ki obsega zobozdravstveno prosvetno dejavnost:
• predavanja za starše, vzgojitelje, učitelje, otroke;
• sodeluje pri organiziranju naravoslovnih dni v osnovnih šola;
• izvaja primarno preventivno dejavnost na mlečnih in stalnih zobeh;
• izvaja sekundarno prevencijo v smislu zgodnje detekcije in sanacije kariesa in razvojnih anomalij (1 x letno sistematski pregledi);
• poroča o ugotovitvah pri sistematičnih pregledih z zakonom določen zdravstveno informacijski sistem.
Izvajanje obveznega preventivnega zobozdravstvenega varstva otrok in mladine in programirane zdravstvene vzgoje se zaradi posebnih potreb te skupine opravlja v zdravstvenih zavodih in zasebnih ordinacijah, ki pridobijo pooblastilo ministra za zdravstvo. Za dosego izboljšanja kakovosti zobozdravstvenega varstva in usklajevanja dela med posameznimi varstvi v osnovnem zdravstvu je nujno medsebojno sodelovanje med posameznimi varstvi.
Preventivni zobozdravstveni pregled učencev v vsakem razredu osnovne šole poteka v sodelovanju z osnovnimi šolami, šolskimi dispanzerji in starši. Preventivni pregled poteka enkrat letno, ponovni pregled pa se opravi šest mesecev po končanem zdravljenju zob.
Preventiva obsega praktično učenje zobne in ustne nege, nenapovedano kontrolo čistosti zob, svetovanje o pravilni prehrani, čiščenje zobnih oblog, odkrivanje h kariesu nagnjenih otrok s slinskim testom, zalivanje fisur na stalnih kočnikih in ličnikih, ter fluorizacijo s tabletami (1-4 razred), premazi ali želeji (5-8 razred) ali s kombinacijo obeh metod fluoridizacije.
1.3 Sistematika pri razvojno in vedenjsko motenih otrocih
Namen vsakoletnega sistematičnega preventivnega spremljanja je predvsem celostna obravnava otroka in mladostnika z razvojno ali vedenjsko motnjo, prilagojeno zdravstveno-vzgojno delo, kakor tudi tesno in učinkovito sodelovanje z družino prizadetega (svetovanje in seznanjanje s pravicami iz zdravstvenega in socialnega varstva, servisnih uslug, pridobivanja pripomočkov itd.) in pa tudi sodelovanje z vzgojno izobraževalnimi ustanovami ter z društvi. Kar je pomembno za doseganje skupnega cilja, ki pa je, da se otroka in mladostnika čim bolj usposobi za življenje in delovanje v skupnosti v kateri živi in se razvija.
Preventivno zdravstveno varstvo razvojno in vedenjsko motenih otrok in mladostnikov, izvaja izbrani osebni zdravnik, in sicer specialist šolske medicine ali pediatrije, ki je dodatno usposobljen za delo z razvojno in vedenjsko motenimi otroki in mladostniki. Pregled praviloma poteka v prostorih zdravstvenega zavoda, razen v primeru če je otrok ali mladostnik hudo prizadet, potem ga lahko zdravnik opravi tudi na domu. Pregled opravi strokovno usposobljen tim, najmanj pa zdravnik in zdravstveni tehnik.
1.4 Cepljenje, ki se izvaja v sklopu sistematskih pregledov osnovnošolcev
Kolektivna ali čredna imunost
S cepljenjem večine ljudi poskrbimo za zaščito skupnosti kot celote. S cepljenjem se namreč ne ščiti le cepljenega posameznika, temveč je z vsakim cepljenjem možnost prehajanja bolezni manjša. Kolektivna imunost je dosežena takrat, ko je na bolezen odporno tolikšno število ljudi, da epidemija ni več možna. S kolektivno imunostjo tako zaščitimo tudi tiste posameznike, ki se iz različnih razlogov ne smejo cepiti (ranljivi člani družbe, kot so novorojenčki in dojenčki, ter bolniki s trajnimi ali začasnimi motnjami v delovanju imunskega sistema kot so: bolniki z rakom, z dedno imunsko pomanjkljivostjo, z avtoimunskimi boleznimii, z odpovedjo ledvic in še mnogi drugi. S kolektivno imunostjo varujemo tudi tiste, ki se ne smejo cepiti zaradi razvite alergije na katero od sestavin cepiva, ter ščitimo tudi tiste, ki so se cepili, a njihov imunski sistem ni razvil protiteles.
Cepljenje je, razen v izjemnih primerih in pri zamudnikih, priključeno sistematičnim pregledom.
Po vstopu v šolo se otroci cepijo:
• v 1. razredu proti hepatitisu B (takrat prejmejo že 3. odmerek tega cepiva)
• v 3. razredu OŠ proti davici, tetanusu in oslovskemu kašlju (4. odmerek)
• v 6. razredu OŠ proti HPV (1. in 2. odmerek)
Cepljenje proti okužbam s humanimi papilomavirusi(HPV) se izvaja kot neobvezno in je brezplačno na voljo deklicam v 6. razredu osnovne šole že od leta 2015 naprej. Za cepljenje deklic proti HPV, starši dobijo obvestilo in izjavo o cepljenju, ki jo podpišejo in s tem izrazijo soglasje ali nesoglasje s cepljenjem. Deklice prejmejo 2 odmerka.


Pametna mesta/Komunala in ravnanje z odpadki

Pametna mesta: Komunala in ravnanja z odpadki
Pametno mesto v svojem bistvu temelji na digitalni tehnologiji, ki je integrirana v vsa področja, tudi na področju komunale in ravnanja z odpadki. Primeri digitalnih tehnologij, ki se že uporabljajo in bodo v prihodnosti močno vplivale na učinkovitost ravnanja z odpadki, vključujejo robotiko, internet stvari, računalništvo v oblaku, umetno inteligenco in podatkovno analitiko.
Vse večje število podjetij za ravnanje z odpadki uporablja digitalno tehnologijo za optimizacijo logistike s spremljanjem odpadkov, vozil in strank:
* Senzorska tehnologija: smetnjaki z integriranimi senzorji, ki omogočajo spremljanje polnosti v realnem času, nam pomagajo pri optimizaciji poti;
* GPS tehnologija: uporablja se pri načrtovanju in optimizaciji poti glede na lokacije polnih smetnjakov, promet in razdalje;
* Sistem za sledenje odpadkov: radiofrekvenčna identifikacija (RFID) omogoča sledenj različnim vrstam odpadkov ali določenim zabojnikom; omogoča spremljanje podatkov, kaj in koliko se ločuje.
Vse zgoraj naštete tehnologije pomagajo pri optimizaciji logistike, saj omogočajo zmanjševanje nepotrebnih voženj smetarskih vozil, s čimer prihranimo gorivo in zmanjšujemo emisije CO₂.
0.0.0.0.1 Druga digitalna tehnologija, ki se še uporablja v povezavi z ravnanjem z odpadki:
* Robotika: avtomatizacija procesov v reciklažnih centrih, kjer stroji prepoznajo in ločijo različne materiale, pri čemer je proces hitrejši in zmanjša napake;
* Naprave za zmanjšanje odpadkov: stiskanje ali mletje odpadkov, ki so integrirane v same smetnjake, s čimer zmanjšujemo količino;* Aplikacije: uporabnikom omogočajo vpogled v informacije o pravilnem ločevanju, urnike odvzema, prijavo prepolnih smetnjakov, naročilo kosovnega odvoza.

Pametna mesta


Pametna mesta/Nadzor stavb (BMS)

Nadzor stavb (BMS) je ključni element pametnih stavb, saj omogoča centralizirano upravljanje različnih funkcij, kot so ogrevanje, prezračevanje, klimatizacija (HVAC), razsvetljava in energetska poraba. BMS omogoča optimizacijo porabe energije, povečanje udobja in varnosti prebivalcev ter zagotavljanje boljše energetske učinkovitosti. Ko je BMS povezan z internetom stvari (IoT), naprave v stavbi izmenjujejo podatke v realnem času, kar omogoča prilagoditev sistema na podlagi dejanskih potreb uporabnikov, vremenskih razmer in drugih dejavnikov. To omogoča boljše usklajevanje ogrevanja, hlajenja in svetlobe glede na zasedenost prostorov, kar pripomore k večji energetski učinkovitosti (.
IoT omogoča napredno vzdrževanje stavb, saj senzorji stalno spremljajo delovanje naprav in napovedujejo morebitne okvare, kar omogoča pravočasno ukrepanje in zmanjšanje potreb po dragih popravilih. S tem se zagotovi stalno delovanje sistemov, kot so ogrevanje in hlajenje, ki se lahko prilagodijo na podlagi zasedenosti prostorov, s čimer optimizirajo porabo energije.
Takšni napredni sistemi so ključnega pomena za trajnostni razvoj pametnih mest, saj omogočajo zmanjšanje ogljičnega odtisa, optimizacijo porabe energije in boljše upravljanje virov. Z uporabo IoT naprav in analize podatkov lahko pametne stavbe napovedujejo potrebe po vzdrževanju ter zagotavljajo večjo energetsko učinkovitost in boljšo kakovost življenja za prebivalce . To je pomemben korak k trajnostnim in okolju prijaznim mestom.


Primerjava Tacamuce

1 Tacamuca in Muca Copatarica
Muco Copatarico je napisala pisateljica Ela Peroci, ilustrirala pa jo je Ančka Gošnik - Godec.
Muca Copatarica je muca, ki je nekega dne vsem otrok iz vasi odnesla njihove copatke, ker jih niso pospravljali za seboj. Doma jih je pokrpala in očistila. Ko so naslednji dan otroci ugotovili, da jim je odnesla copatke, so odšli poiskat njen dom. Našli so ga kar precej daleč v gozdu, stran od njihove vasi. Tam je dobil nazaj vsak svoje copatke, (le najmlajši Bobek svojih ni našel. Nato je še njemu prinesla zakrpane in čiste copatke). Nato je pa je vsem otrokom obljubila, da jim bo, ko zapade sneg, sešila nove copatke.
Muca Copatarica ima za razliko od Tacamuce dom. Medtem ko Tacamuca uživa v svobodi, v naravi, Muco Copatarico osrečujeta red in čistoča v njenem domu. Muca Copatarica je odgovorna in to poskuša naučiti tudi druge, ko otrokom vzame copate. Tacamuca, je pa je veliko bolj sanjava in svobodna. Vendar pa se pozna, da sta obe mački, saj sta obe radi čisti. Tudi obe sta beli, kar nekako ponazarja, da sta ženskega spola. Sta prijazni in želita drugim dobro.
2 Tacamuca in Maček Muri
Mačka Murija je napisal pisatelj Kajetan Kovič, ilustrirala pa ga je Jelka Reichman.
Maček Muri je muc, ki živi v Mačjem mestu. Pravljica govori o njegovem celotnem dnevu. Zjutraj se zbudi in gre na zajtrk v krčmo Pri veseli kravi. Potem gre na sprehod po Mačjem mestu. Nato pokliče prijateljico Muco Maco, da se dogovorita za kosilo. Tako se dobita v gostilni Pri Črnem Mačku. Po kosilu gre Mauca Maca na obisk k prijateljici Muci Mici, Muri pa gre s prijateljem Mavom na nogometno tekmo na mačji štadion. Po tekmi gresta še na veliko mleko, potem pa se odpravi domov. Doma še v Mačjo knjigo napiše pomembne dogodke tega dne, potem pa se odpravi spat.
Tudi Maček Muri ima za razliko od Tacamuce svoj dom ter svoj življenjski ritem. Tacamuca preživi svoje dneve s potepanjem po gozdovih in travnikih, Murijev dan pa je vsak dan enak.
Ima svoje opravke, hodi v službo in ima svoj razpored, ki se ga vedno drži. Je urejen in se rad drži reda. Ima lastnosti odraslega človeka. Tacamuca je v primerjavi z njim zelo potepuška pa tudi razmišljata drugače. Njeni dnevi pa se razlikujejo med seboj, saj se vsak dan potepa ter vsak dan doživi kaj novega. V službo ne hodi, za njo se priložnostno odloči, ko vidi, da je to nujno potrebno. Tacamuca je bela, Muri pa je črn. Črno-belo ponazarja različnost in Tacamuca je ženskega, Muri pa moškega spola.
3 Tacamuca in Mačja predilnica
Tudi Mačjo predilnico je napisala Svetlana Makarovič, ilustriral pa jo je Dušan Klun.
Glavni lik Mačje predilnice je črn maček Veliki Saba. Je potepuški maček iz mesta, ki se nekega dne odloči, da se bo podal v svet. Odide v naravo in nekje na samem najde prazno hišico, ter si jo prilasti. Ker ne more zaspati na trdih tleh, naprede lep kupček preje. Zbudijo ga miši, ki se mu na pragu hihitajo ter norčujejo. Ko jih prežene ven ter jih poskuša uloviti, mu veter odnese prejo. Nato pride na obisk potepuška mačka Mini. Skupaj napredeta veliko preje in se odpravita spat. Ko spita, jima miši pokradejo prejo. Zaman jih poskušata naslednji dan uloviti. In ker sta žalostna ne moreta presti. Mimo pride Minijeva prijateljica Mrvica. Ta jima pokaže, kako se prede, saj sta onadva pozabila. Skupaj napredejo veliko preje. Ko se odpravijo loviti hrano, nevihta zmoči in uniči vso prejo. Spet so žalostni in ne morejo presti. Mimo pa se prikrade maček Smuk. Ta jim pokaže kako se prede in že vsi štirje napredejo veliko preje. Ta hišica pridobi naslov Mačja predilnica, saj vse živali pridejo po nekaj preje, da si tudi same uredijo svoj dom. Kmalu postajajo vsi utrujeni, pa tudi preje je vedno manj. Tako se odpravita Mini in Mrmr po nove mačke za v Mačjo predilnico. Tako je hiška polna mačk ter preje za njih in vse živali naokrog.
Prav tako kot Tacamuca je Saba potepuški muc. Oba se nekega dne odpravita od doma in se potepata po naravi. Za razliko od Tacamuce, Saba najde hišico, ki postane njegov dom. Saba je hladen in odrezav maček, ki na začetku pravzaprav ne mara družbe. Tacamuca pa je prijazna in nasmejana muca. Oba pa sta samotarske narave. Spet, Tacamuca je bela, medtem ko je Saba črn.
4 Tacamuca in Smetiščni muc
Smetiščni muc je kratka pravljica, ki jo je napisala Svetlana Makarovič, ilustriral pa jo je Gorazd Vahen.
Smetiščni muc je potepuški maček, ki preživlja svoje dneve s potepanjem po vaseh, strehah hiš, smetnjakih in ulicah. Hrano pridobi tako, da v tujih hišah smukne skozi odprto okno in ukrade kakšen zrezek. Ko neke noči, spet ukrade kos mesa iz neke hiše, ga pri tem zalodi njihov siamski maček. Gre za Smetiščnim mucom in se mu čudi. Pogovarjata se o njunih navadah. Smetiščni muc ne more razumeti, da ima maček lahko gospodarja, da ne sme jesti tistega, kar hoče, da te kopajo in sušijo s fenom. Siamski muc pa ne more razumeti, da nimaš doma, hodiš naokoli umazan ter ješ samo ko in kolikor imaš. Vendar sta oba navajena na svoje življenje in ga ne bi zamenjala. Siamski muc na svoj dom ter smetiščni muc na svobodo.
Tacamuca ter Smetiščni muc sta si pravzaprav precej podobna. Oba sta potepuška, jesta, ko najdeta kaj, drugače pa pač ne, pa tudi niti doma niti gospodarja nimata. Oba sta vesela, nasmejana in radovedna. Obema svoboda nekaj pomeni. Ker je Tacamuca ženskega, Smetiščni muc pa moškega spola, se razlikujeta v določenih lastnostih. Ona je malo bolj mirna, čista, nežna ter bele barve. On pa pogumnejši, glasnejši ter sive barve. Razlikujeta se tudi po tem, da se Tacamuca potepa po naravi, Smetiščni muc pa po vaseh.
5 Tacamuca in Mestni mucek Roni
Mestni mucek Roni je zgodbica iz zbirke Dogodivščine naših živali. Napisala jo je Nela Meret, kar pa je psevdonim. Ilustriral jo je Franci Guček - Aulin.
Mestni mucek Roni, je hišni ljubljenček družine Mišek. Tu za njega dobro skrbijo; umivajo ga, krtačijo mu trebušček, ga hranijo in ga peljejo na sprehode, in sicer na vrvici. Nekega dne se Roni odloči, da želi biti sam svoj gospodar. Pobegne od doma in se skrije v klet neke hiše, kjer želi najti kakšnega miša, da bi se igral z njim. Ne uspe mu, zato se odloči, da se bo igral s pticami. Tudi te se ne želijo igrati z njim, saj se bojijo, da jih bo pojedel. Zvečer Roni ves lačen zaspi na strehi neke hiše. Naslednji dan se odloči, da gre domov. Čeprav ne more biti sam svoj gospodar, mu ugaja biti na toplem, čist in nahranjen.
Mestni mucek Roni ima dom, družino, vse kar si želi. Ga nahranijo in čistijo. Tacamuca pa je potepuška; nima doma pa tudi ne nikogar, ki bi skrbel za njo. Sama se mora umivati in si poiskati hrano. Tacamuca je ostala brez doma že zelo kmalu in se je zato navadila na tak način življenja, in to ji ustreza. Roni pa je celo svoje življenje pri družini in drugače ne zna živeti. Oba sta vesela, nagajiva, prijazna in radovedna. Oba sta rada čista in lepa.
=Literatura:=*Ela Peroci: Muca Copatarica
*Kajetan Kovič: Maček Muri
*Svetlana Makarovič: Mačja predilnica
*Svetlana Makarovič: Smetiščni muc
*Nela Meret: Mestni mucek roni

Ela Peroci


Pametna mesta/Stanje okolja

Okolje je opredeljeno s svojimi fizičnimi, kemičnimi in biološkimi značilnostmi, ki zajemajo zemljo, vodo, zrak, rastline in živali. Na njegovo stanje pomembno vplivajo človeške dejavnosti, kot so onesnaževanje, prekomerno izkoriščanje naravnih virov, krčenje gozdov, podnebne spremembe ter degradacija ekosistemov.
Onesnaženost tal, vode in zraka je razširjen problem, ki negativno vpliva na zdravje ljudi, živali in rastlin. Podnebne spremembe, kot so globalno segrevanje, spremembe padavin in dvig morske gladine, povzročajo izgubo naravnih habitatov, izumiranje vrst in povečano pojavnost naravnih nesreč (GOV.SI, 2023).
Uporaba informacijskih sistemov in naprednih tehnologij je ključna za spremljanje in izboljševanje stanja okolja. Projekti, kot so:
- MARIBOR – OKOLJE
- SMARTRIVER
- zamenjava števcev
- Oizom sistem za spremljanje kakovosti zraka, ki deli okoljske podatke z javnostjo v pametnih mestih
- in primeri iz Barcelonedokazujejo, da lahko s kombinacijo inovativnih rešitev in ozaveščanja prebivalcev dosežemo bolj trajnostno prihodnost.
So pa tukaj še tehniške rešitve za varovanje okolja, kot so:
• Pametna omrežja omogočajo optimizacijo porabe energije in spodbujajo uporabo obnovljivih virov.
• Internet stvari (IoT) omogoča spremljanje okoljskih parametrov, kot so kakovost zraka, vode in zemlje, v realnem času.
• Mobilne aplikacije spodbujajo trajnostne prakse (npr. recikliranje in energetska učinkovitost).
• Oblačne platforme zmanjšujejo potrebo po fizičnih strežnikih, kar znižuje porabo energije in emisije.
• Napredni računalniški modeli omogočajo simulacije vplivov podnebnih sprememb in bolj trajnostno načrtovanje urbanih območij.
Kot zanimivost bi ob koncu navedla še datum 5. junij. Na ta dan obeležujemo Mednarodni dan okolja, letošnja tema pa je Obnova zemljišč, dezertifikacija in odpornost na sušo (UN Environment Programme, 2024).
[ GOV.SI (2024). Stanje okolja. Dostopno 27.novembra 2024, preko:
Informacijski sistem za spremljanje okoljsko zdravstvenih podatkov in iz njih razvitih kazalcev. (n.d.). Maribor – okolje in zdravje. Dostopno 27. novembra 2024 preko: ]

Pametna mesta


Pametna mesta/Energijsko učinkovite stavbe

0.1 Poraba energije v stavbah
Energijsko učinkovite stavbe so osnova energijsko učinkovitih pametnih mest. Energijska poraba stavb namreč trenutno znaša kar 30% svetovne porabe energije in predstavlja 26% emisij toplogrednih plinov.
Od tega je kar 55% porabe električne energije. Največja poraba v gospodinjstvih izhaja iz ogrevanja in hlajenja, priprave in zamrzovanja hrane ter domačih električnih naprav. V poslovnih stavbah pa se kar 20% energije porabi za njihovo hlajenje.
Zaradi spreminjajočega se podnebja in potreb uporabnikov bo v Evropski uniji do leta 2030 potreba po hlajenju stavb zrasla za 72%, potreba po ogrevanju pa se bo zmanjšala za 30%. Upoštevajoč zaželeno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov je poudarek na uvajanju obnovljivih virov energije na področju centralne priprave toplote, hladu in tople sanitarne vode in distribucija po centralnih toplo/hladnovodih, kot tudi izkoriščanje solarne termalne energije, biomase, geotermalne energije in uporaba toplotnih črpalk.
0.2 Izboljšanje energijske učinkovitosti stavb
V mestih je temperatura okolice v toplotnih otokih kar za 10 stopinj C višja kot na bližnjem podeželju. Dobro izolirana stavba lahko podaljša čas prehoda toplote ali hladu iz notranjosti navzven in obratno. Zanimive rešitve te težave so:* Izolacija iz porobetona, ki je trajna izolacijska rešitev,
* Talno gretje, ki ogreva predmete in ljudi neposredno in lahko zato deluje na nižjih ogrevalnih temperaturah (kar pomeni prihranek energije),
* Zelene strehe, ki so 30-40 stopinj hladnejše kot ostali tipi streh in zadržujejo in izločajo deževnico ter filtrirajo onesnaževanje (v zraku suspendirane trdne delce),
* Pametna izolacija, kot so termokromni materiali (paneli, barve,..), ki regulirajo absorpcijo sončne energije stavbe in odpravljajo potrebo po gretju ali hlajenju.
0.3 Pametna energetska mreža
Če so stavbe v pametnem mestu povezane v centraliziran energetski sistem ali v lokalizirano energetsko zadrugo, morajo biti povezane s pametno energetsko mrežo. Ta uporablja digitalno dvosmerno komunikacijo za učinkovit menedžment energije od njene proizvodnje, shranjevanja in distribucije glede na potrebe uporabnikov stavb ali glede na razpoložljivost energije.
Viri:

Pametna mesta


Patronažno varstvo pri bolnikih s srčnim popuščanjem

1. SRČNO POPUŠČANJE
Je stanje, ko srce zaradi patološke strukture ali funkcije ni zmožno črpati dovolj krvi, da bi ohranilo normalen pretok krvi po žilah (link do Wikipedije). Posledica tega je nezadostna preskrba tkiv s kisikom in s tem omejitev sposobnosti pravilnega fiziološkega delovanja človeškega telesa.
Je edina bolezen obolenj srca in ožilja, pri kateri pogostost iz leta v leto narašča in kjer incidenca vsako leto naraste za 2%. Je prisotna pri 2-5% celotne populacije, delež pa naraste pri osebah nad 65 let ( za 10%).
Vzroki nastanka popuščanja srca so največkrat predhodne bolezni koronarnih arterij, kot so hipertenzija, atrijska fibrilacija, bolezni zaklopk srca, največkrat pa jo izzove bolezen srčne mišice in akutnega miokardnega infarkta. Dodatne prisotne bolezni pa lahko hkrati vplivajo na poslabšan izid srčnega popuščanja. K slabšemu izidu največkrat pripomoreta ledvična popuščanja in uporaba nekaterih diuretikov ter bolezni dihal. K dodatnim tveganjem za obolenje prištevamo neprimeren življenjski slog, kamor spadajo kajenje, neprimerno prehranjevanje, nezadostna telesna vadba, prekomerno uživanje alkohola, stres, nesodelovanja v primarni preventivi in pregledih, itd.
Čeprav ne poznamo nobenega diagnostičnega merila za potrditev bolezni ga najbolje diagnosticiramo z kakovostnimi pregledi in preiskavami, kjer ima velik pomen klinična slika ter dokazi sistolne ali diastolne disfunkcije miokarda, laboratorijske preiskave, EKG, RTG prsnega koša ter UZ srca. Pri napredovali bolezni so pomembne tudi invazivne preiskave, kjer igrajo pomembno vlogo biopsija miokarda, koronarna angiografija in desnostranska kataterizacija srca.
1.1 Znaki in simptomi
Simptomi in znaki so posledica zmanjšane prekrvavitve tkiv glede na potrebo telesa. Srčno popuščanje se pri večini ljudi začne z podobnimi simptomi, kot so: dispeja, ki se najpogosteje pojavi pri vadbi ali tudi spanju, nokturija, postopna pretirana utrujenost in zmanjšana telesna zmogljivost.
Bolezen spada med najpogostejše simptome zastoja ali kopičenja tekočin v tkivih in žilah pljuč ter ostalih delov telesa, zato se pogosto pojavi znak otekanja nog in povišane telesne teže..
Glede na same simptome, ki se kažejo pri določenih osebah lahko s pomočjo lestvice ameriškega združenja NYHA precenimo stopnjo srčnega popuščanja, kjer 1. pomeni stanje brez simptomov in omejitev ter 5., kjer vsaka fizična aktivnost privede do slabega počutja, ki pa se lahko kaže tudi v mirovanju.
1.2 Zdravljenje
Je odvisno od stopnje popuščanja in resnosti znakov bolezni. Med pomembne pristope sodi odpravljanje osnovnega vzroka bolezni. Tako pri blagem srčnem popuščanju najprej spremenimo življenjski slog ( prenehanje kajenja, uživanja alkohola, telesna vadba in primerna prehrana) in vključimo posvetovanja z zdravnikom in zdravstvenim timom stroke bolezni srca in ožilja. Pri poslabšanju ali težji obliki popuščanja pa se vključi tudi farmakološko zdravljenje, ki je usmerjeno predvsem v lajšanje simptomov in znakov ter s tem zmanjšanje števil hospitalizacij in boljša možnost izida bolezni. Če bolezen vztraja kljub vsem ukrepom, je včasih potrebno uporabiti drugačen pristop, ki velikokrat pomeni tudi uporaba bolj invazivnih posegov ter možnost vsaditve srčnega spodbujevalnika, resinhronizacijska terapija ali presaditev srca (Vrtovec, Poglajen 2011). Pri lajšanju simptomov, znakov in preprečitvi poslabšanja bolezni pomembno funkcijo igra tudi nefarmakološko zdravljenje in ozaveščanje obolelih s strani primarne preventive.
2. PREVENTIVNA DEJAVNOST
Preventivna dejavnost je skupek usklajenih aktivnosti na ravni posameznika ali populacije, ki zmanjšujejo vpliv škodljivih dejavnikov na zdravje. Poznamo primarno, sekundarno in terciarno raven preventive. Preventiva pri srčno-žilnih boleznih je zelo pomembna, saj so najbolj pogost vzrok za obolevnost in smrtnost po svetu. Na populacijskem nivoju se izvaja s promocijo zdravega življenjskega sloga. Pri posameznikih s tveganjem za srčno-žilne bolezni ali z že razvito boleznijo pa s spremembo nezdravega življenjskega sloga. S preventivno dejavnostjo lahko preprečimo ali odložimo nastanek kroničnih bolezni. Pozitivno stališče in navade zdravega načina življenja so ključnega pomena. Dejavnike tveganja za srčno popuščanje delimo na tiste, ki lahko vplivamo (debelost, kajenje, telesna neaktivnost, čezmerno pitje alkohola, arterijska hipertenzija, hiperlipidemija in tvegano stresno vedenje), in na tiste, ki ne moremo vplivati (genetski, fiziološki in prirojeni patološki dejavniki).
V Sloveniji se od leta 2002 izvaja Nacionalni program primarne preventive srčno-žilnih bolezni. Poteka tako, da se v ambulantah splošne in družinske medicine izvaja nadzor nad zdravljenjem pacientov, zgodnje odkrivanje ogroženih in zdravstveno vzgojno delo. V program so vključeni vsi moški med 35. in 65. letom ter ženske med 45. in 70. letom starosti.
Število ljudi po svetu, ki živijo in umirajo zaradi srčnega popuščanja narašča. Iz tega razloga je ozaveščenost o tej bolezni še vedno precej nizka. Veliko primerov srčnega popuščanja bi bilo mogoče preprečiti in večino pacientov je mogoče učinkovito zdraviti. Z ozaveščanjem o preventivni dejavnosti in razpoložljivih ukrepih pripomoremo k temu, da čim več ljudi pravočasno poišče pomoč in spremeni slabe življenjske navade. V obsežni evropski anketi je samo 3% anketirancev prepoznalo simptome srčnega popuščanja, kar 48% jih je menilo, da so to simptomi možganske kapi. To poudarja na to, da je zdravstveno vzgojna dejavnost za srčno-žilne bolezni po svetu še vedno premalo razvita .
S poučevanjem in zdravstveno vzgojo pacientov lahko zagotovimo izvajanje ukrepov in dvig samooskrbe pacienta. Cilj tega bi bil, da pacient samostojno nadzoruje telesno maso, odmerja diuretike in je posledično pri aktivnostih bolj samostojen. Zelo pomembno je vključevanje v ambulanto za srčno popuščanje in redni kontrolni pregledi. Tehtanje pri pacientih s srčnim popuščanjem je zelo pomemben in enostaven ukrep. Z dnevnimi kontrolami telesne mase lahko samostojno spremljajo bilanco tekočine in se izognejo povečanemu zastoju tekočine.
Srčno popuščanje pri pacientih pusti kronične spremembe na telesu, ki napredujejo vendar jih lahko s spremembo življenjskega sloga zmanjšamo in upočasnimo:
.
Vzdrževanje telesne mase
Indeks telesne mase med 20–25 kg/m2 . Obseg bokov < 94 cm (moški) in < 80 cm (ženske). Pri pacientih, ki ITM presega 30 se svetuje zmanjšanje telesne mase v enem letu za 10%. Pacient naj vodi bilanco tekočin (tehtanje vsak dan).
Telesna aktivnost
Priporoča se zmerna telesna aktivnost, ki jo vselej prilagodimo starosti in počutju. Telesno aktivni bi naj bili vsaj 30 minut pet dni v tednu. Z redno telesno dejavnostjo krepimo skeletne mišice in srce ter izboljšamo splošno počutje. Pri pacientih, ki že imajo srčno popuščanje so primerne lažje telesne obremenitve kot so hoja, kolesarjenje, plavanje. Večji telesni napori pa lahko stanje še poslabšajo. Intenzivnost telesne aktivnosti se prilagaja stopnji srčnega popuščanja.
Prehrana
Priporočamo uživanje mešane, uravnotežene prehrane v petih obrokih dnevno. V prehrani pacienta naj bo čim več svežega sadja in zelenjave za krepitev imunskega sistema in preprečevanje zaprtja. Izbiramo živila z nižjim glikemičnim indeksom. Pri pacientih, ki že imajo srčno popuščanje je potrebno omejiti vnos soli na eno čajno žličko dnevno. Iz prehrane je koristno izključiti industrijsko predelano hrano, saj vsebuje dosti soli in aditivov. Odsvetuje se cvrtje. Omejiti je potrebno vnos tekočine, ki lahko poslabša bolezenske znake. Nadzorujemo vnos vse tekočine, tudi tekočino zaužito s sadjem, juho, omako,… Pacienti s srčnim popuščanjem imajo predpisano količino tekočine, ki jo lahko zaužijejo v enem dnevu.
Krvni tlak in lipidi
Kontrola krvnega tlaka in srčnega utripa naj bo pogosta. Vrednosti meritev je potrebno beležiti, saj so v pomoč pri zdravljenju. Visok krvni tlak, srčni utrip in telesna teža še dodatno obremenjujejo srce. Zvišan holesterol je nevaren in ga je v primeru povišane vrednosti potrebno uravnati. Priporočene vrednosti za skupni holesterol so < 5 mmol/l, LDL holesterol < 3 mmol/l, HDL holesterol >1 mmol/l in trigliceridi < 2 mmol/l.
Socialno okolje in stres
Socialno okolje in stres imata na življenje velik vpliv. Vključitev svojcev v zdravljenje kaže dobre rezultate, saj pacientu predstavljajo oporo. Pomembne so tehnike sproščanja, ki paciente naučijo kako se pomiriti in se sprostiti. Izvajanje teh tehnik pripomore k boljšemu počutju.
Kajenje in alkohol
Kajenje in alkohol se odsvetujeta. Alkohol je dovoljen v manjših količinah pri nekaterih pacientih (1-2 dcl vina na dan ob kosilu ali večerji).
3. OSKRBA NA DOMU
Zdravstvena nega srčno-žilnega bolnika z napredovalo boleznijo na domu
Vsak bolnik s kronično nenalezljivo boleznijo, starejši od 25 let, ima dvakrat letno pravico do obiska patronažne medicinske sestre ). Zaradi povečanega obsega kurativnega dela se v patronažni zdravstveni negi zmanjšuje delež preventivnih obiskov. Patronažna medicinska sestra tako velikokrat spozna bolnika z napredovalo srčno-žilno boleznijo na žalost šele takrat, ko je že zelo oslabel, pogosto nepokreten in potrebuje določen diagnostično-terapevtski poseg, za katerega njegov osebni izbrani zdravnik izda delovni nalog. Cilj prizadevanj patronažne medicinske sestre je samostojen in neodvisen varovanec v svojem okolju. Kadar pa gre za že obolelega ali kronično bolnega varovanca, njeno delovanje temelji na ohranjevanju sposobnosti, ki jih še ima, in čimprejšnji povrnitvi že izgubljenih sposobnosti. Za cilj si postavi samooskrbo varovanca in družine. Na patronažnem obisku medicinska sestra ugotavlja sposobnost izvajanja posameznih življenjskih aktivnosti in morebitna odstopanja, stopnjo samooskrbe, možnosti in sposobnosti družine za izvajanje pomoči ter potrebe po vključevanju podpornih služb. Vse postopke in posege zdravstvene nege ustrezno dokumentira, kar pomaga tudi drugim članom zdravstvenega tima, ki se vključujejo v obravnavo bolnika.
Kontinuirana zdravstvena nega kroničnih bolnikov
Pomembna je kakovostna komunikacija med izvajalci zdravstvene nege v bolnišnicah in patronažnimi medicinskimi sestrami, ki pomeni pravočasno izmenjavo ustreznih informacij o bolniku. Odpust bolnika iz bolnišnice mora biti dobro načrtovan in izveden z usklajenim delovanjem vseh služb, ki se vanj vključujejo.
Pomembno je, da se odpust bolnika prične načrtovati že ob njegovem sprejemu v bolnišnico. Pred prihodom bolnika v domače okolja mora patronažna služba:
 Vzpostaviti ustrezno komunikacijo s službo zdravstvene nege v bolnišnici.
 Zagotoviti (če je to potrebno) dodatno izobraževanje medicinske sestre v patronažnem varstvu, ki bo izvajala neposredno zdravstveno nego pri bolniku.
 Spoznati bolnika.
 Opraviti razgovor s svojci oz. pomembnimi drugimi, ki se bodo poleg medicinskih sester v patronažnem varstvu vključevali v skrb za bolnika.
 Spoznati okolje, v katero prihaja bolnik in ga prilagoditi potrebam bolnika.
 Navezati stike s strokovnimi in drugimi podpornimi službami, ki jih bo bolnik potreboval za nemoteno in kakovostno bivanje v domačem okolju.
 Se povezati z bolnikovim osebnim izbranim zdravnikom.
 Zagotoviti medicinsko-tehnične pripomočke, material, zdravila za nemoteno izvajanje zdravstvene nege.
Zdravstveno vzgojno delo z bolnikom s srčnim popuščanjem
Pacient, ki je seznanjen z boleznijo, znaki in vzroki srčnega popuščanja ter z ukrepi ob poslabšanju, se bo lažje znašel in reagiral ob pojavu poslabšanja. Z zgodnjim prepoznavanjem in ukrepanjem se je možno izogniti marsikateri ponovni hospitalizaciji.
Pacientu moramo razložiti naravo in vzroke njegove bolezni, naučiti ga prepoznavati simptome poslabšanja bolezni in ukrepanja ob njih. Poznati mora naslednje znake in simptome, ki kažejo na poslabšanje stanja ter o katerih mora čim prej obvestiti zdravstveno osebje; hudo pomanjkanje sape (dispneja ob naportu, ortopneja (link do Wikipedije)), utrujenost, omedlevica, zadihanost ob vse manjši stopnji telesne dejavnosti, prebujanje ponoči zaradi težkega dihanja, kašelj, občutek razbijanja srca, nenadno povečanje telesne teže za več kot 2 kg v treh dneh, postopno otekanje ali bolečine v predelu trebuha, otekanje nog in gležnjev, izguba apetita, slabost in utrujenost.
Bolnike in njihove svojce naučimo vse o zdravem življenjskem slogu, saj je le-ta poleg zdravil ključnega pomena pri zdravljenju srčnega popuščanja.
 Omejevanje soli je pomembno, saj pri bolnikih s srčnim popuščanjem preveč soli povzroči kopičenje vode v telesu, s tem pa se poslabšajo simptomi in znaki srčnega popuščanja. Za bolnike s srčnim popuščanjem je priporočen dnevni vnos 2 g soli (ena čajna žlička). Bolniki se morajo zavedati, da to ni le sol, ki jo sami dodajo hrani, temveč tudi sol, ki jo hrana že vsebuje. Bolniki z napredovalim srčnim popuščanjem naj se izogibajo vnaprej pripravljeni hrani, juham iz vrečk ali slanim prigrizkom in naj si hrano raje pripravljajo sami. Zaradi zmanjšanega vnosa soli se bo zmanjšal tudi občutek žeje, zato bodo bolniki lažje obvladovali omejevanje tekočin.
 Omejevanje tekočin je pomembno za obvladovanje simptomov in znakov srčnega popuščanja. Prepogosto pitje poveča otekanje in poslabša težave z dihanjem. V tem primeru mora zdravnik povečati odmerek diuretikov, da se bolnik znebi odvečne tekočine. Z discipliniranim omejevanjem pitja pomembno izboljšamo simptome in znake srčnega popuščanja, hkrati pa zelo zmanjšamo porabo diuretikov. Teh bolniki, ki dosledno upoštevajo omejevanje pitja, dostikrat niti ne potrebujejo oz. jih jemljejo po potrebi vsakih nekaj dni. Koliko tekočine lahko bolniki popijejo na dan, bo svetoval zdravnik.
 Omejevanje maščob je potrebno zlasti z vidika preprečevanja koronarne bolezni. Če ima oseba zvišan holesterol, je prvi ukrep sprememba prehrane. Jesti je treba hrano, ki vsebuje malo maščob. Če holesterol kljub temu ostane previsok, bo zdravnik predpisal zdravilo za zniževanje holesterola.
 Telesna dejavnost je za bolnike s srčnim popuščanjem izjemno pomembna. S redno telesno dejavnostjo se krepijo skeletne mišice in srce ter se izboljša splošno počutje. Primerne so zlasti lažje in zmerne (aerobne) telesne obremenitve, kot so hoja, kolesarjenje po ravnem, plavanje. Večjim telesnim naporom (dvigovanje uteži, gorsko kolesarjenje, ipd.) pa se je treba izogibati, saj lahko vodijo v poslabšanje srčnega popuščanja. O trajanju, intenzivnosti in vrsti telesne vadbe naj se bolnik posvetuje s svojim zdravnikom.
 Prevelika telesna teža poslabšuje srčno popuščanje, saj odvečni kilogrami srce dodatno in po nepotrebnem obremenjujejo. Ob zmanjšanju telesne teže se lahko simptomi in znaki bistveno izboljšajo.
 Razvade, kot sta kajenje in čezmerno pitje alkohola, lahko negativno vplivajo na srčno popuščanje. Zato je pomembno, da bolniki s srčnim popuščanjem ne kadijo in pijejo majhne količine alkohola.
 Bolniki s srčnim popuščanjem so bolj dovzetni zlasti za okužbe spodnjih dihal, zato je priporočljivo, da se vsako leto cepijo proti gripi in pljučnici. Če se okužba vseeno razvije, je najbolje, da bolnik čim prej obišče izbranega osebnega zdravnika. Slednji se bo odločil, ali potrebuje bolnik antibiotik, hkrati pa bo ocenil, ali je zaradi okužbe prišlo do poslabšanja srčnega popuščanja.
Viri
1. Vrtovec B, Poglajen G (2011). Sodobni načini zdravljenja srčnega popuščanja. Zdrav Vestn 80(4): 302-15.
Dostopno na:
2. Trobec K (2013). Kronično srčno popuščanje - vidik farmacevta. Farm Vestn 64(1): 11-15.
Dostopno na:
3. Lainščak M, Kerbev M, Horvat A, Benkov D, Klačnik-Gruden M, Keber I (2005). Rezultat raziskave » Euroheart failure « v Sloveniji: značilnosti in diagnostična obravnava bolnikov, bolnišnično zdravljenih zaradi srčnega popuščanja. Zdrav Vestn 73(3): 117-21.
Dostopno na:
4. Kambič T, Lainscak M, Jug B (2019). Exercise in cardiovascular patients. Revija Sport 2(67): 79–87. Dostopno na: <24. 10. 2020>.
5. NIJZ – Nacionalni inštitut za javno zdravje (2014). Srčno-žilne bolezni. Dostopno na: <24. 10. 2020>.
6. Ponikowski P, Anker D. S, Alhabib F. K et. al (2014). Heart failure: preventing disease and death worldwide. ESC Heart Fail 1(1): 4–25. doi: doi.org/10.1002/ehf2.12005. Dostopono na:
7. Horvat M (2008). Zdravstvena nega srčno-žilnega bolnika z napredovalo boleznijo na domu. Zdravstvena oskrba srčno-žilnega bolnika z napredovalo boleznijo: zbornik predavanj, Radenci, Slovenija 30. – 31.5.2008. Ljubljana: Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije – Zveza strokovnih društev medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov Slovenije, Sekcija medicinskih sester in zdravstvenih tehnikov v kardiologiji in angiologiji, 45-55. Dostopno na:


Medicinska sestra v patronažnem varstvu

0.1 OPIS POKLICA
Medicinske sestre (MS) v patronažnem varstvu zagotavljajo celovito oskrbo pacientov znotraj njihovih domov ter v agencijah in ustanovah, ki služijo ljudem, ki imajo posebne zdravstvene potrebe. Te sestre so cenjene zaradi svojih prilagodljivost in pripravljenost za oskrbo v številnih ustanovah, vključno s skupnimi zdravstvenimi domovi, zavetišči za brezdomce v lokalni skupnosti in na terenu. Medicinske sestre z napredno prakso v skupnostih izboljšajo dostop do oskrbe in nižji stroški v klinikah.
MS v patronažnem varstvu delajo z različnimi partnerji in ponudniki za reševanje zapletenih izzivov. Nikjer to ni bolj očitno kot pri trenutnih prizadevanjih za prepoznavanje, doseganje in zdravljenje ljudi za pomoč starejšim pri učinkovitem obvladovanju kronične bolezni in zdravstvenih težavah zaradi katerih ne morejo obiskati zdravstvene ustanove.
Patronažno varstvo je posebna oblika zdravstvenega varstva, ki opravlja aktivno zdravstveno in socialno varovanje posameznika, družine in skupnosti. Ti so zaradi bioloških lastnosti, določenih obolenj ali ne navajenosti na novo okolje občutljivi za škodljive vplive iz okolja.
Patronažno varstvo je organizirano kot samostojna služba ali organizacijska enota osnovnega zdravstvenega varstva v zdravstvenih domovih. Zdravstvena nega (ZN) v patronažnem varstvu je integralni del primarne ZN in s tem primarnega zdravstvenega varstva.
Patronažna ZN je specialno področje ZN, ki se ukvarja s posamezniki, družinami in lokalno skupnostjo v vseh obdobjih zdravja in bolezni. Nosilka patronažne      ZN je medicinska sestra v patronažnem varstvu, ki ugotavlja potrebe po zdravstveni negi, načrtuje intervencije zdravstvene nege, jih izvaja in vrednoti dosežene cilje. Svetuje o zdravem načinu življenja in obnašanja ter opozarja na rizične faktorje, ki lahko ogrozijo zdravje. Pomaga posameznikom in družinam na njihovih domovih, da se soočijo z boleznijo, kronično nezmožnostjo in s stresom. Ocenjuje kdo, kdaj in kaj je sposoben posameznik ali družina storiti zase in česa ne. Medicinska sestra v patronažnem varstvu je koordinatorka vseh oblik pomoči na domu in je vez med posameznikom in njegovim osebnim zdravnikom.
0.2 ZGODOVINSKI RAZVOJ POKLICA MEDICINSKE SESTRE V PATRONAŽNEM VARSTVU
V preteklosti je bolnega človeka negovala žena, mati, sorodnica. Oseba, ki neguje v takih okoliščinah je tudi  danes negovalka, ker nima poklicne izobrazbe. Ko je medicina dobila svoje začetke v stari Grčiji, je negovanje bolnikov pričelo prehajati v profesionalno obliko. Negovanje je bilo v rokah redovniških in samostanskih dejavnosti, vendar za negovanje ni bila potrebna strokovna izučitev. Red diakonis in usmiljenk je zahteval usposabljenost za negovanje.
Prvi organizirani sistemi obiskov na domu so pričeli leta 1816, v Angiji. V Londonu je takrat bil organiziran „Odbor dobrodelnih žen“, ki so obiskale otroke na domu. Leta 1862, v Manchesterju so začeli obiskati ljudje z namenom poučevanja o telesnem, socialnem, moralnem in religioznem režimu. Leta 1845, je Florence Nightingale začela negovati ranjence.
V 18. Stoletju med vladavino cesarice Marije Terezije se je izoblikoval poklic babice, in je že 1753 bila ustanovljena babiška šola v Ljubljani. Sesterski poklic pa se začenja pozneje, v letu 1860 ko je Florence Nightingale ustanovila šolo v St. Thomas Hospital v Londonu.
Leta 1867, je v Liverpoolu začela delati služba „District Nursing“ – služba bolniške nege na domu. Prvi dispanzer pa je bil osnovan leta 1887, v Edinburghu (v Angliji). „Health Visitors“ je bil uveden leta 1892 ter je bilo omogočeno šolanje zdravstvenih obiskovalk. „District Nursing“ in „Health Visitors“ v Angliji so bile prve izšolane MS v patronažnem varstvu.
Leta 1907 je v Ljubljani osnovan prvi proti tuberkulozni dispanzer, vendar terenskih medicinskih sester še ni bilo na področju nekdanje Jugoslavije. Slovenka Angela Boškin je leta 1914 diplomirala na Dunaju za diplomirano medicinsko sestro, in se je po diplomi strokovno usposobila za terensko medicinsko sestro.
Angela Boškin je 27.1.1919, dobila prvi dekret za imenovanje skrbstvene terenske sestre v Jugoslaviji. Takrat je delovala monovalentno pri varstvu matere in otroka ter v proti tuberkulozni dejavnosti na Jesenicah. Angela Boškin je bila predhodnica današnjih MS v patronažnem varstvu.
Istega leta je v Jugoslaviji je dr. Andrija Štampar imenovan za načelnika pri ministrstvu za narodno zdravje v Zagrebu, in s tem se je začela reforma javnega zdravstva.
V Sloveniji je bilo še zmeraj prisotno monovalentno patronažno varstvo, dokler ni druga svetovna vojna prekinila delovanje patronažnega varstva. Leta 1953, smo dobili v nekdanji Jugoslaviji centre s polivalentnim patronažnim varstvom. Na konferenci Svetovne zdravstvene organizacije leta 1958, v Helsinkih so bili sprejeti koncepti za patronažno dejavnost, ki imajo trajno vrednost. MS v patronažnem varstvu je zelo pomembna v javnemu zdravju. Njene naloge so obsežne in raznolične, zato mora biti in njena usposobljenost in delovanje polivalentno.
0.3 IZOBRAZBA
Patronažno zdravstveno nego lahko opravlja medicinska sestra z višjo ali visoko izobrazbo kot samostojno dejavnost (koncesija), vendar je vključena v mrežo javnega zdravstva. V tem primeru mora prevzeti vsa področja delovanja, to je zdravstveno-socialno obravnavo posameznika, družine in skupnosti, zdravstveno nego otročnice in novorojenčka na domu in zdravstveno nego bolnika na domu. Patronažno varstvo je organizirano 24 ur na dan in vse dni v letu.
0.4 DOSTOPNOST MEDICINSKE SESTRE V PATRONAŽNEM VARSTVU
Do MS v patronažnem varstvu lahko dostopate preko vašega zdravstvenega doma. Pokličete in poveste, da potrebujete obisk patronažne medicinske sestre ali informacije preverite na spletu.
0.5 Področje dela zdravstvene nege v patronažnem varstvu
Medicinska sestra v patronažnem varstvu je nosilka patronažne zdravstvene nege pacienta, družine in skupnosti v stanju zdravja in blagostanja ter v stanju bolezni, poškodb, nezmožnosti, prizadetosti in nezaželenih stanj ter koordinira delo, zato načrtuje, izvaja in vrednoti ZN. Zdravstveno-socialno obravnavo posameznika, družine in skupnosti ter ZN otročnice in novorojenčka na domu uvrščamo med preventivno dejavnost, ZN pacienta na domu pa med kurativno dejavnost.
Med pomembnejše naloge patronažne ZN sodi izvajanje preventivnega programa, ki je namenjeno ohranjanju, krepitvi in varovanju zdravja in preprečevanju bolezni celotne populacije. Še posebej se posveča obravnavi biološko najbolj ranljivih skupin prebivalstva.
Področje preventivnega dela diplomirana medicinska sestra (DMS) v patronažnem varstvu načrtuje samostojno. Obseg preventivnega programa določajo Navodila varstva na primarni ravni.
Preventivno patronažno zdravstveno varstvo obsega:
·        šest patronažnih obiskov pri novorojenčku in dojenčku v prvem letu starosti in dva dodatna obiska pri slepih in invalidnih materah,
·        patronažni obisk pri otroku v drugem in tretjem letu,
·        dva patronažna obiska na leto pri slepih in slabovidnih z dodatnimi motnjami v starosti od 5 do 25 let, če so ti v domači oskrbi,
·        patronažni obisk pri nosečnici,
·        dva patronažna obiska pri otročnici,
·        svetovalni patronažni obisk za ženske, ki se po treh letih ne odzovejo vabilu na preventivni ginekološki pregled,
·        dva patronažna obiska zavarovane osebe, stare nad 25 let:
o  pacienti, ki imajo aktivno tuberkulozo,
o  pacienti, ki imajo mišično in živčno-mišična obolenja,
o  paraplegiki in tetraplegiki,
o  pacienti z multiplo sklerozo, cerebralno paralizo,
o  osebe z motnjami v razvoju,
o  invalidi,
o  pacienti, ki imajo kronična obolenja.
Kurativna dejavnost v patronažnem zdravstvenem varstvu se izvaja in načrtuje na osnovi naročila izbranega osebnega zdravnika ali pooblaščenega zdravnika. ZN bolnika na domu je lahko nadaljevanje bolnišničnega zdravljenja ali pa poteka kot ambulantno zdravljenje. Ob obravnavi pacienta na domu se MS v patronažnem varstvu po potrebi posveti tudi njegovi najožji družini.
0.6 DELO MEDICINSKE SESTRE V PATRONAŽNEM VARSTVU
Patronažna ZN je področje delovanja patronažnega zdravstvenega tima. V zdravstveni tim so poleg patronažne MS in zdravnika lahko vključeni še zdravnik specialist, socialni delavec in drugi člani
Kakovost timskega dela, zdravljenja in rehabilitacije je odvisna od dobrih medsebojnih odnosov, komunikacije in pa pomoči zdravstvenih delavcev, prav tako pa od njihove koristnosti in uporabnosti. Odnosi morajo temeljiti na njihovem medsebojnem zaupanju in spoštovanju.
Osnovna zdravstvena dejavnost na primarni ravni med drugim obsega patronažne obiske, zdravstveno nego, zdravljenje in rehabilitacijo bolnikov na domu ter oskrbovancev v socialno varstvenih in drugih zavodih. Zdravstveni delavci in zdravstveni sodelavci opravljajo zdravstveno dejavnost v skladu s sprejeto zdravstveno doktrino in s kodeksom medicinske deontologije oziroma drugimi strokovnimi in etičnimi kodeksi. Pri opravljanju dela morajo obravnavati vse ljudi pod enakimi pogoji.
Prav tako pa so patronažni obiski, zdravljenje in nega na domu pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja (23.člen Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju.
DMS v patronažnem varstvu mora na osnovi ugotovljenega zdravstvenega stanja pacienta, ter stanj in pa razmer v družini pripraviti načrt ZN pacienta in družine, sodeluje pa tudi v diagnostično-terapevtskem programu, zdravstveni vzgoji, po potrebi pa tudi koordinira delo z drugimi službami, v zdravstvenem domu in izven njega. Prav tako organizira in nadzira oskrbo na domu. Patronažno varstvo se organizira 24 ur na dan in vse dni v letu. Delo načrtuje dnevno, mesečno in letno, prav tako mora poznati teren dela in upoštevati kadrovski normativ.
Patronažna DMS, ki se vključuje v vsa področja promocije zdravja spodbuja ljudi, da bi postavili zdravje na najvišje mesto na lestvici človekovih vrednot, da bi aktivno skrbeli zanj in tako imeli večji vpliv na ekonomske in socialne vplive na zdravje.
0.7 AKTIVNOSTI ZN
Pri patronažnih obiskih so mnogokrat prve MS soočene z morebitno zdravstveno ali socialno problematiko, kjer presodijo ali so intervencije potrebne in če so, kakšne. Zaradi pogoste fizične oddaljenosti drugih članov zdravstvenega tima (zdravnik, socialni delavec, fizioterapevt in ostali). Patronažna MS samostojno sprejema odločitve o zdravstveni oskrbi na pacientovem domu. Patronažna MS je pri opravljanju zdravstvene nege avtonomna z omejitvami v okviru svojih kompetenc .
Aktivnosti, ki jih DMS v okviru patronažnega varstva opravlja so sledeče:
1.     DIHANJE
2.     PREHRANJEVANJE IN PITJE
3.     IZLOČANJE IN ODVAJANJE
4.     GIBANJE IN USTREZNA LEGA
5.     SPANJE IN POČITEK
6.     OBLAČENJE IN SLAČENJE
7.     VZDRŽEVANJE NORMALNE TELESNE TEMPERATURE
8.     OSEBNA HIGIENA IN UREJENOST
9.     IZOGIBANJE NEVARNOSTIM V OKOLJU
10.  KOMUNIKACIJA-IZRAŽANJE POTREB IN ČUSTEV
11.  IZRAŽANJE VERSKIH ČUSTEV
12.  KORISTNO DELO
13.  RAZVEDRILO IN REKREACIJA
14.  UČENJE IN PRIDOBIVANJE ZNANJA
15.  ORGANIZACIJA DELA IN RAZVOJ STROKE
16.  PREPREČEVANJE IN OBVLADOVANJE OKUŽB
17.  PSIHIČNA IN FIZIČNA PRIPRAVA PACIENTOV
18.  PRIPRAVA IN DAJANJE ZDRAVIL
19.  DIAGNOSTIČNO-TERAPEVSTKE AKTIVNOSTI
20.  STROKOVNA PRIPRAVA NA DELO.
Želja MS v patronažnem varstvu je, da na podlagi hišnega obiska oceni zdravstveno stanje pacienta, kajti napotitev v bolnišnico je praviloma izredno stresna tako za pacienta, kot za svojce.
V okviru svojih kompetenc ki jih opravljajo MS v patronažnem varstvu se velikokrat znajdejo v dilemah pri aktivnostih ZN in se sprašujejo ali naj odgovornost sprejmejo nase oz. etični dilemi ali aplicirati predpisano ali poiskati nadaljnje resurse.
0.8 VIRI IN LITERATURA
*** Rajkovič Vladislav; Šušteršič Olga. Informacijski sistem patronažne zdravstvene nege.  Moderna organizacija, Kranj 2000.
* Ramšak Pajk, Jožica. Dinamični model zadovoljstva pri delu patronažnih medicinskih sester. ''Obzornik Zdravstvene Nege,'' Ljubljana 2002.
* Pridobljeno dne: 2020-10-24.  (https://www.dlib.si/stream/URN:NBN:SI:DOC-8KZ1CN9H/e126e6d4-aec0-4d0a-bf54-69ecce9c3e67/PDF)
******


Pametna mesta/3D modeli

3D modeli so digitalne reprezentacije fizičnih urbanih območij, ki omogočajo vizualizacijo, načrtovanje in simulacijo mestne infrastrukture. Ti modeli združujejo podatke iz geografskih informacijskih sistemov (GIS), arhitekturnih načrtov in drugih virov, da ustvarijo podrobne prikaze stavb, ulic, parkov in drugih mestnih elementov. (muRata, 2022)
1 Uporaba
V pametnih mestih se 3D modeli uporabljajo za:
* Urbanistično načrtovanje: Predvidijo prostorske vplive novih gradbenih projektov.
* Simulacijo prometa: Omogočajo analizo prometnih tokov in načrtovanje infrastrukture za boljšo pretočnost.
* Energetsko učinkovitost: Pomagajo pri načrtovanju energetsko učinkovitih stavb in zmanjševanju emisij.
* Okoljske simulacije: Predvidijo vplive naravnih nesreč, kot so poplave, ali analizirajo kakovost zraka. (LuxCarta Team, 2024)
2 Primeri
* Virtualni Singapur: 3D model celotnega mesta, ki omogoča simulacijo urbanih projektov, analizo prometa in upravljanje energetskih virov. (OPSI, 2024)
* Smart City Dunaj: 3D modeli se uporabljajo za simulacijo prometnih tokov in izboljšanje trajnostne mobilnosti z načrtovanjem kolesarskih stez in pešpoti. (Vladar, b. d.)
3 Prednosti
* Omogočajo boljše razumevanje urbanih procesov in učinkovitejše načrtovanje.
* Povečujejo trajnost z optimizacijo virov in zmanjšanjem vpliva na okolje.
* Podpirajo boljšo komunikacijo med mestnimi oblastmi, prebivalci in investitorji. (muRata, 2022)
4 Tehnologija
3D modele ustvarjajo z uporabo programske opreme, kot sta Autodesk InfraWorks in Bentley Systems, ki vključuje tudi GIS-podatke za natančnost. Modeli so pogosto integrirani z orodji za obogatitev podatkov, kot so senzorski podatki iz IoT naprav, kar omogoča njihovo uporabo v realnem času. (muRata, 2022)
3D modeli so temeljna tehnologija za pametna mesta, saj izboljšujejo kakovost urbanega načrtovanja, omogočajo analize in spodbujajo trajnostni razvoj mest.
5 Viri in literatura
muRata. (2022). ''3D City Models Accelerate the Creation of Smart Cities and Digital Twins, Data-Driven Efforts in Electronics.''https://article.murata.com/en-global/article/examples-of-diverse-applications-of-3d-urban-models
LuxCarta Team. (2024). 3D city models should be accessible to all. Here’s how to make that possible. ''LuxCarta''. https://www.luxcarta.com/blog/gis/3d-city-model
Okeke, N. (2024). Digitalni dvojčki: Kaj je in kako deluje. ''TagredTrend''. https://targettrend.com/sl/digital-twins/?utm_source=chatgpt.com
OPSI. (2024). Virtual Singapore – Singapore’s virtual twin. ''OPSI''. https://oecd-opsi.org/innovations/virtual-twin-singapore/
Vladar, D. (b. d.). Optimising shared use of public space. ''Smart City Wien''. Dostopno 1. decembra 2024 prek: https://smartcity.wien.gv.at/en/wien-gibt-raum/?utm_source=chatgpt.com


Pametna mesta/Informacijska arhitektura in infrastruktura v pametnih mestih

Informacijska arhitektura in infrastruktura v pametnih mestih se osredotočata na fizične in digitalne komponente, ki omogočajo delovanje pametnih sistemov. Ključni elementi vključujejo omrežja (5G, optika), IoT senzorje, podatkovne centre in platforme za obdelavo podatkov. Ena ključnih odločitev pri načrtovanju infrastrukture je izbira pravega okolja za shranjevanje in obdelavo podatkov – javni, zasebni ali hibridni oblak. Poudariti je potrebno pomen celostnega pristopa pri načrtovanju in implementaciji arhitekture in infrastrukture za učinkovito integracijo različnih mestnih storitev in sistemov
Javni oblak nudi visoko skalabilnost in stroškovno učinkovitost, vendar predstavlja tveganja pri varovanju občutljivih podatkov, kot so osebni podatki prebivalcev ali kritične informacije o mestni infrastrukturi.
Zasebni oblak omogoča višjo raven nadzora in varnosti, vendar je dražji in zahteva več tehničnih virov za implementacijo in vzdrževanje.
Hibridni oblak združuje prednosti obeh modelov, saj uporablja javni oblak za manj kritične storitve, medtem ko zasebni oblak podpira občutljive podatke in kritične aplikacije.
Izzivi pri izbiri infrastrukture vključujejo skladnost z zakonodajo (npr. GDPR, Zinf2, ZKI), stroške, zanesljivost storitev in prilagodljivost potrebam prebivalcev. Varovanje podatkov je ključnega pomena, še posebej pri kritični infrastrukturi, kot so energetski, vodovodni in prometni sistemi. Napake ali varnostne vrzeli v teh sistemih lahko povzročijo resne motnje v delovanju mesta. Zato varnost ni le tehnično vprašanje, ampak tudi zakonodajno in strateško, saj mora infrastruktura izpolnjevati stroge predpise za zaščito kritične infrastrukture in zmanjševanje tveganj.
Pametna mesta pogosto uporabljajo hibridne modele infrastrukture, saj ti zagotavljajo ravnovesje med varnostjo, stroški in fleksibilnostjo, kar je ključnega pomena za trajnostno in zanesljivo delovanje mestnih storitev.

Pametna mesta


Pametna mesta/Nadzorni sistemi

Pametna mesta, ki vključujejo napredne informacijske tehnologije za izboljšanje urbanega življenja, pogosto vključujejo tudi intenzivno zbiranje in analizo podatkov o prebivalcih. Ena od glavnih skrbi pri razvoju pametnih mest je vprašanje nadzora, saj so pametna mesta do neke mere povezana z množičnim zbiranjem osebnih podatkov in uporabe tehnologij za spremljanje, kot so video-nadzor in prepoznavanje obrazov.
Tehnološke korporacije, ki razvijajo te sisteme, pogosto nimajo dovolj vključene javnosti in političnih predstavnikov v odločanje o tem, kako bodo te tehnologije vplivale na zasebnost in svoboščine državljanov. Projekt Googlove podružnice Sidewalk Labs v Torontu, je pokazal, da lahko brez ustreznega nadzora in sodelovanja z državljani pride do odpora in s tem posledično do neuspeha projektov.
Poleg tega se pametna mesta pogosto razvijajo pod vplivom industrije, ki ponuja že izdelane tehnološke rešitve, brez dovolj temeljite razprave o njihovih dolgoročnih posledicah za prebivalce in družbo. Skrbi vključujejo tveganja glede zasebnosti, pomanjkanje nadzora nad zbiranjem in uporabo podatkov ter možnost, da tehnologija omogoča prekomeren nadzor nad posamezniki.
Za obvladovanje teh izzivov so pomembni mehanizmi upravljanja s podatkovnimi zbirkami in izobraževanje javnosti o posledicah uporabe pametnih storitev. Pomembno je tudi, da se vzpostavijo jasni okviri za razvoj in uporabo pametnih mest, da bi omejili možnosti zlorab, kot so invazivni nadzorni sistemi in trgovanje s podatki. Družbeni nadzor, ki ga spremlja razvoj pametnih mest, mora biti skrbno obravnavan, saj lahko vodi v povečano poseganje v zasebnost in osebnih svoboščin, če ni ustreznih zaščitnih ukrepov.
Vir: Domen Savič (2021). Pametna mesta: Leglo družbe nadzora. Dostopno 26.11.2024 prek:

Pametna mesta


Pametna mesta/Informatizacija procesov v pametnih mestih

Informatizacija procesov v pametnih mestih se nanaša na uporabo informacijskih tehnologij (IT) za optimizacijo, avtomatizacijo in izboljšanje mestnih procesov ter storitev. Cilj je povečati učinkovitost, izboljšati kakovost življenja prebivalcev in omogočiti trajnostni razvoj mest. Tukaj je nekaj ključnih vidikov informatizacije procesov v pametnih mestih.
1 INTEGRACIJA INFORMACIJSKIH SISTEMOV
Integracija informacijskih sistemov (IIS) je proces povezovanja različnih, neodvisnih sistemov in aplikacij, da bi delovali skupaj kot usklajena celota. Ta proces vključuje uporabo različnih tehnik in orodij, kot so API-ji, podatkovni protokoli in vmesna programska oprema (middleware), za omogočanje izmenjave podatkov med sistemi. Integracija informacijskih sistemov je ključna za izboljšanje učinkovitosti in natančnosti podatkov v organizacijah; učinkovitosti mestnih storitev in kakovosti življenja prebivalcev. Cilj integracije je omogočiti nemoteno izmenjavo podatkov med različnimi sistemi, kot so upravljanje prometa, energetske mreže, sistemi za ravnanje z odpadki, vodovodni sistemi in javne storitve.
IIS je kompleksen proces, ki zahteva temeljito načrtovanje. Pomanjkanje učinkovitega načrtovanja je ena največjih težav pri projektih integracije, saj mnogi projekti ne uspejo zaradi pomanjkanja raziskav in načrtovanja vnaprej.
Brez ustreznega načrtovanja in kvantitativnega pristopa se lahko integracija hitro zaplete. Pred začetkom integracijskega projekta je potrebno razmisliti o naslednjih vprašanjih:
* Kaj želite doseči?
* Kakšen je namen integracije?
* Kateri sistemi so ključni za integracijo?
* Katere podatke je treba obdelati in upravljati?
Ekipa za upravljanje projekta bo nato morala začeti z 5-koračnim akcijskim načrtom, ki vključuje:
# Načrtovanje
# Analiza
# Oblikovanje
# Implementacija
# Vzdrževanje
Pomembno je, da vsak oddelek v organizaciji prispeva k načrtovanju, da projekt zagotovi potrebne rezultate. Prav tako je ključna določitev odgovornosti za nemoteno izvajanje projekta.
Hitro spreminjajoče se okolje programske opreme v oblaku pomeni, da morajo rešitve za integracijo sistemov biti dovolj prilagodljive, da podpirajo širok spekter aplikacij in storitev. Integracija informacijskih sistemov zahteva skrbno načrtovanje, uporabo ustreznih tehnologij in zagotavljanje varnosti podatkov, da se dosežejo cilji in izboljša učinkovitost poslovanja.
IIS je tako srce pametnega mesta, ki zagotavlja sinhronizirano in učinkovito delovanje vseh komponent mestnega ekosistema. S pravilno implementacijo teh integracijskih tehnik lahko mesta postanejo bolj trajnostna, varna in prijazna za življenje.
- YouTube
- YouTube
- YouTube
2 INTEGRACIJA INFORMACIJSKIH SISTEMOV (IIS)
Obstajajo različne vrste integracij in povezav različnih informacijskih sistemov, podatkovnih zbirk in podatkov. Pojem integracije podatkov (Lenzerini, 2002) kot proces združevanja podatkov iz različnih virov in zagotavljanje enotnega pogleda na te podatke končnemu uporabniku. Pojem integracije sistemov je širši - zelo poenostavljen z definicijo, da sistemska integracija predstavlja »omogočanje, da moje stvari delujejo s tvojimi«. V splošnem se lahko nanaša na integracije različnih vrst sistemov, vendar se v tem delu omejujemo na integracije informacijskih sistemov, podatkovnih zbirk in podatkov. Integracija več informacijskih sistemov ima za cilj kombiniranje izbranih sistemov, da ustvarijo novo celoto, ki se končnemu uporabniku kaže kot enoten sistem. Glavni namen integracije je omogočiti konsistentno podporo skozi celotno organizacijo, kot odgovor na dinamične izzive trgov.(Bhatt, 2000)
IIS predstavlja (fizično ali funkcijsko) integracijo elementov več različnih informacijskih sistemov (tako strojne kot programske opreme) v celoto, ki kot nov oz. izboljšan sistem prinaša odjemalcu večjo vrednost kot njegovi posamični elementi. Je proces in končni rezultat tega, da se skupaj poveže različne (tudi sprva nekompatibilne) podsisteme tako, da podatki vseh prej ločenih sistemov postanejo del obširnejšega.
Integracija informacijskih sistemov (IIS) je proces povezovanja različnih, neodvisnih sistemov in aplikacij, da bi delovali skupaj kot usklajena celota. Ta proces vključuje uporabo različnih tehnik in orodij, kot so , podatkovni protokoli in vmesna programska oprema, za omogočanje izmenjave podatkov med sistemi. Integracija informacijskih sistemov je ključna za izboljšanje učinkovitosti in natančnosti podatkov v organizacijah; učinkovitosti mestnih storitev in kakovosti življenja prebivalcev. Cilj integracije je omogočiti nemoteno izmenjavo podatkov med različnimi sistemi, kot so upravljanje prometa, energetske mreže, sistemi za ravnanje z odpadki, vodovodni sistemi in javne storitve. IIS je tako srce pametnega mesta, ki zagotavlja sinhronizirano in učinkovito delovanje vseh komponent mestnega ekosistema. S pravilno implementacijo teh integracijskih tehnik lahko mesta postanejo bolj trajnostna, varna in prijazna za življenje..

Pametna mesta


Medicinska sestra v patronažnem varstvu in urgentna stanja

Medicinska sestra v patronažnem varstvu je na terenu samostojna pri odločanju za intervencije zdravstvene nege. To pomeni, da je sposobna pravočasno realizirati cilje oskrbe pacienta v skladu s svojim znanjem in veščinami; prepozna pacientove potrebe in stanje; učinkovito komunicira glede pacientovih skrbi in prioritet oskrbe; prepozna, sodeluje in koordinira različne vire interdisciplinarnega pristopa k oskrbi pacienta .
Pooblastilo pri kliničnem odločanju si pridobi z razvitim sistemom samonadzora in individualnega strokovnega razvoja ter uporabo temeljnih znanj in veščin s prilagajanjem posebnostim delovnega mesta.
1 Kompetence pri delu na terenu medicinske sestre v patronažnem varstvu
Potrebe po zdravstveni negi na domu so v porastu, saj se paciente vedno hitreje odpušča iz bolnišnic in posegi, ki se izvajajo na domu so vedno bolj zahtevni, zato se MS v patronažnem varstvu srečujejo z veliko novimi izzivi. MS v patronažnem varstvu samostojno sprejema odločitve o zdravstveni oskrbi pacientov na domu .
Zdravstveni in socialni status pacientov na domu je zahtevnejši. Iz teh razlogov MS v patronažnem varstvu vsakodnevno sodelujejo s člani širšega zdravstvenega tima. Na terenu je dostopnost drugih članov tima težja in se srečujejo s prelaganjem kompetenc, ki bi jih po zakonu morali opravljati drugi sodelavci v timu, a zaradi ovir je velikokrat potreba, da posege oz. intervencije opravijo same. Zaradi vedno hitrejšega odpuščanja pacientov na dom je MS v patronažnem varstvu povezovalni člen med pacientom, zdravnikom in drugimi službami.
MS v patronažnem varstvu mora biti pri svojem delu samozavestna, da deluje profesionalno in lažje premaguje nejasnosti. Tako zagotavlja najboljšo oskrbo za svojega pacienta. Da se izogne dvomu ali strahu mora vedeti, da se lahko v zahtevnih situacijah vedno zanese na zdravnika za posvet ali nadaljnjo podporo. S tem zaupa v organizacijo in se lažje znajde v težje obvladljivih situacijah. Poleg samostojnosti se MS v patronažnem varstvu na terenu srečujejo tudi z drugačnimi okoliščinami in pogoji za delo, npr. opremljenost, neprimerna svetloba, čistoča in temperatura. Zaradi slabših pogojev dela, še posebej na oddaljenem terenu morajo ravnati preudarno, da obdržijo strokovnost in svoje zdravje ter so učinkovite pri reševanju težav .
2 Odgovornost medicinske sestre v patronažnem varstvu
Zakon o zdravstveni dejavnosti določa v 62. členu tele temeljne pogoje za odgovornost zdravstvenega delavca. To so: zdravstveno dejavnost lahko opravljajo zdravstveni delavci, ki imajo ustrezno strokovno izobrazbo in so strokovno usposobljeni za samostojno opravljanje dela v svojem poklicu ter izpolnjujejo druge pogoje, določene s tem zakonom ali z drugimi predpisi.
˝Kompetence jasno določajo odgovornosti poklicev v zdravstveni in babiški negi. Tudi 55. člen Zakona o zdravstveni dejavnosti pravi, da ˝zdravstveni delavec lahko samostojno opravlja vsako delo, za katero ima ustrezno izobrazbo in je zanj usposobljen ter ima na voljo ustrezno opremo. Za svoje delo prevzema etično, strokovno, kazensko in materialno odgovornost˝ .
3 Urgentna stanja v patronažnem varstvu
3.1 Oskrba življenjsko ogroženega in oživljanje na terenu
Predbolnišnični pristop k osebi temelji na ITLS pregledu. Čas oskrbe je zelo pomemben zato se MS v patronažnem varstvu omeji na tisto, kar poškodovanca življenjsko ogroža. Pomembno je da hitro oceni stanje poškodovanca, začne z oživljanjem in stabilizacijo vitalnih funkcij na terenu. Pomaga pri pripravi na transport, nato sledi hiter prevoz do ustanove in stalno spremljanje stanja poškodovanca. ITLS pregled sestavljajo: primarni pregled poškodovanca, kjer identificira stanje, ki ogroža poškodovanca in ga je potrebno oskrbeti že na terenu, ter identifikacija poškodovancev, ki potrebujejo hiter transport; sekundarni pregled poškodovanca zajema ugotavljanje vseh poškodb, pri ogroženih se izvaja med transportom ali v bolnišnici; kontrolni pregled med transportom zajema spremljanje poškodovanca. Primarni pregled zajema oceno prizorišča, začetno oceno stanja poškodovanca (ABC), hitri travma pregled ali usmerjen pregled poškodovanca. Na kraju dogodka MS v patronažnem varstvu oceni ali je varno za pristop k poškodovancu. Vedeti je potrebno število poškodovancev za posredovanje drugim službam. Aktivacija drugih služb – (NMP, policija, gasilci, gorska reševalna služba in podobno). Pregled poškodovanca se začne z oceno stanja zavesti in oceno dihalne poti, dihanja in cirkulacije (ABC). Do poškodovanca pristopa s sprednje strani in varuje vratno hrbtenico če je indicirano. Oceni zavest z AVPU lestvico:
* A-alert, budnost;
* V-verbal, odzivnost na glas;
* P-pain, reagira na bolečino;
* U-unresponsive, ne reagira na bolečino
in dihalno pot, dihanje in cirkulacijo:
* A-airway, vzdrževanje proste dihalne poti;
* B-breathing, prosto dihanje;
* C-circulation, nadzor krvnega obtoka, zaustavljanje krvavitev, nadomeščanje tekočin – vzpostavitev intravenske poti .
Ob nevarnih generaliziranih mehanizmih poškodbe (padec z višine), po začetnemu pregledu sledi hiter travmatološki pregled celega telesa. Pri nevarnih jasnih fokusiranih mehanizmih nesreče (vbodne rane), po začetne pregledu sledi usmerjen fokusiran pregled. Omeji se le na področje poškodbe, lahko tudi sosednja področja. Pri poškodovancih, kjer so ugotovljene nenormalnosti v začetnem pregledu (motnje zavesti) je potreben hitri travma pregled celega telesa, ker je potrebno ugotoviti vzrok. Poškodovanca pregleda po vseh predelih telesa. Začne pri glavi, vratu, prsnem košu, trebuhu, medenici, spodnje okončine, zgornje okončine, nato poškodovanca obrnemo v osi (pomoč reševalcev) in pregledamo hrbet. Med pregledom se pogovarja s poškodovancem in poskuša izvedeti informacije po SAMPLE anamnezi:
* S-symptoms, težave poškodovanca;
* A-allegies, alergije;
* M-medications, zdravila;
* P-past medical histroy, kronične bolezni;
* L-last meal, kdaj je bil zadnji obrok;
* E-events preceding the incident, kaj se je zgodilo.
Kontrolni pregled poškodovanca je krajši pregled, ki ga ponavljamo na nekaj minut, kjer ugotavlja spremembe v stanju poškodovanca .
Če je pacient nezavesten, ima odsoten utrip, ne diha normalno (agonalno dihanje – posamični vdihi, izgleda kot hlastanje za zrakom) in se ne odziva lahko posumi na srčni zastoj. Takoj pokliče nujno pomoč in začne s TPO (temeljni postopki oživljanja). Če so prisotni očividci jih pošljemo po AED, če je v bližini. Izvaja zunanjo masažo srca 30 stisov prsnega koša, nato odpre dihalno pot (nagne glavno) in naredi dva vpiha. Ko je na voljo AED, ga vključi in sledi navodilom do prihoda NMP .
3.2 Pristop k poškodovanem starostniku v domačem okolju
Starostniki v današnjem času živijo bolj aktivno in imajo daljšo življenjsko dobo. Zato so tudi bolj izpostavljeni poškodbam. Razlogi za poškodbe so različni. Starostniki se počasneje odzovejo na nevarnosti iz okolja zaradi slabšega vida, sluha in senzorike, zaradi raznih zdravil imajo omotico ali vrtoglavico. Najpogostejše poškodbe so pri padcih, prometnih nesrečah in opeklinah. V domačem okolju pride velikokrat do padcev, pri čemer si poškodujejo glavo, obraz, hrbet in dolge kosti. Vzroki opeklin so politje z vročo vodo ali oljem. Ko MS v patronažnem varstvu obišče starostnika in ga najde na tleh oziroma poškodovanega, spoštljivo pristopi do starostnika. Ob pogovoru se približa starostniku in govori dovolj glasno in razločno, ter uporablja kratke in enostavne stavke. Med oskrbo pridobiva osebno anamnezo. V primeru suma na zlom ali večje poškodbe pokliče NMP, da starostnika odpelje v bolnišnico za nadaljnjo obravnavo. Transport mora biti udoben in varen, da ne povzroča starostniku dodatne slabosti pri vožnji .
3.3 Akutni koronarni sindrom
MS v patronažnem varstvu velikokrat dela s pacienti, ki imajo kronične bolezni, zaradi katerih lahko pride do hitrega poslabšanja. Zgodi se tudi, da pacient doživi srčni zastoj, kar od njih zahteva hitro in ustrezno ukrepanje, v nekaterih primerih pa obvladovanje začetnih ukrepov za odpravo potencialno rešljivih vzrokov srčnega zastoja .
Naloga MS v patronažnem varstvu je tudi promocija zdravja, preprečevanje bolezni, osveščanje pacientov o zdravem načinu življenje, spodbujanju k opustitvi nezdravih navad in spremljanje pacientovega zdravstvenega stanja. S takim delovanjem daje pacientu zaupanje v zdravstveni sistem. Pomembno je tudi, da pacient zna sam oceniti bolezenske znake in zna poiskati pomoč, da bo to lahko storil pravočasno. Ob obiskih pacienta je MS v patronažnem varstvu pozorna na navajanje težav ali prisotnih bolečin ter njeno obliko in lokacijo. Ločiti mora ishemično, mišično in skeletno bolečino. V primeru da MS v patronažnem varstvu prepozna tipično ishemično bolečino v prsnem košu mora takoj obvestiti najbližjo enoto NMP. Do njihovega prihoda ga MS v patronažnem varstvu stalno nadzira in skrbi, da miruje. Pripravi se tudi na možne zaplete, ki so lahko motnja srčnega ritma ali celo nenadna srčna smrt .
Ko se pacient po AKS vrne domov mora MS v patronažnem varstvu pridobiti podatke o načinu njegovega zdravljenja, posledicah, ki jih je obolenje koronarnih žil pustilo na srčni mišici in omejitvah, ki jih ima pacient zaradi teh posledic. Po takem dogodku je lahko pacient še nekaj časa ranljiv, prestrašen in na ponovne pojave bolečine velikokrat odreagira pretirano. Zato je vloga MS v patronažnem varstvu, da pacienta pomiri in ga oskrbi z vsemi potrebnimi informacijami o službah na katere se lahko zanese ob ponovitvi bolezni in tako poveča njegov občutek varnosti. Prav tako ga spodbuja k čimprejšnji rehabilitaciji in mu na tak način pomaga preboleti strah pred smrtjo ali zmanjšano kakovostjo življenja .
3.4 Oskrba akutne rane in zaustavitev hude krvavitve
Krvavitev je lahko ogrožajoča za pacientovo življenje, saj lahko vodi v šokovno stanje zaradi izgube velike količine krvi in nastane lahko infekcija. Rane delimo glede na mehanizem delovanja na:
* Odrgnina, opraskanina
* Vreznina in vsekanina – poškodbe pri delu z ostrimi predmeti (nož, sekira). Robovi so gladki, rana močno krvavi.
* Raztrganina – delovanje tope sile na kožo, povzroči jo trganje kože. Koža je zelo prizadeta, saj so robovi rane zmečkani in predstavlja nevarnost za okužbo.
* Zmečkanina – zmečkanine mehkih tkiv so pogosto pridruženi zlomi kosti, okvare živčevja in žilja. Posledica je odstranitev prizadetega dela telesa (amputacija).
* Vbodna rana – vbodi z ostrim predmetom (nož). Kaže se kot vhodna rana, ki se lahko konča v tkivu ali predre na nasprotni strani ven.
* Vgriznina – posledica ugriza živali ali človeka.
* Amputacija
* Strelna rana
MS v patronažnem varstvu rano na terenu oskrbi v smislu sterilnega pokrivanja rane, preprečevanje okužbe in zaustavitev krvavitve. S kompresijsko obvezo zaustavi krvavitev na glavi, trupu ali okončinah. Za spiranje rane uporablja tekočo vodo ali fiziološko raztopino pri površinskih odrgninah, praskah in pri manjših vrezninah. Pri krvavitvah je potrebno oceniti izgubo krvi in stanje pacienta. Ocena izgubljene krvi je koristen podatek za kirurga in anesteziologa. Zunanjo krvavitev ustavi z direktnim pritiskom na rano ali s pritiskom na arterijo ob kost, s tem zmanjšamo iztekanje krvi. Notranje krvavitve so povezane z veliko izgubo krvi, kar hitro pelje v hemoragični šok. Notranje krvavitve je težko prepoznati, zato je potrebno ponesrečence dobro pregledati in upoštevati mehanizem nastanka nesreče. Esmarchova preveza se danes uporablja le izjemoma, kot začasna zaustavitev krvavitve do namestitve kompresijske obveze. Ne uporablja se ozkih trakov ali vrvice kateri poškodujejo kožo. Najbolj primerni so trakovi široki 5 centimetrov, kar je lahko zvita trikotna ruta. Pri velikih krvavitvah je pomemben hiter transport v bolnišnico zato hitro pokličemo NMP .
3.5 Možni zapleti in ukrepi pri dajanju zdravil ter anafilaktični šok
Pri dajanju zdravil je pomembno, da MS v patronažnem varstvu opazuje pacientovo reakcijo na jemanje zdravil. Opazuje pojave morebitnih stranskih učinkov zdravila. Pomembno je, da opazuje tudi individualno reakcijo pacienta na določeno zdravilo, ki je lahko glavobol, vrtoglavica, navzea, šumenje v ušesih, bruhanje, diareja, znojenje,.. prav tako mora meriti frekvenco pulza in krvni tlak. Če opazi spremembe mora o tem takoj obvestimo zdravnika. Najtežji zaplet je anafilaktična reakcija, ki vodi v anafilaktični šok. To je preobčutljiva reakcija na dano zdravilo .
Pred aplikacijo zdravil na terenu je potrebno upoštevati nekatere varnostne ukrepe, ki so: preverjanje podatkov o morebitnih alergijah pacienta, upoštevanje večje alergenosti nekaterih zdravil ali celo izogibanje aplikacije alergenih zdravil na pacientovem domu; intravenska aplikacija zdravil naj se na domu vedno izvede preko vstavljene intravenske kanile; pacient naj ob intravenski aplikaciji leži oz. naj bo v takem položaju, da ga MS v patronažnem varstvu lahko poleže; po aplikaciji je potrebno vsaj petnajst minutno opazovanje pacienta .
Pripomočki in zdravila za oživljanje so nujna oprema vsake ambulante, kjer se aplicira zdravila. Zaradi možne anafilaktične reakcije mora imeti MS v patronažnem varstvu pri sebi ustrezno opremo za ukrepanje .
Pripomočki in zdravila za oživljanje, ki naj jih ima pri sebi vsaka MS v patronažnem varstvu so: Adrenalin 1mg/ml- v vrečki z oznako ˝obvezno redčenje za i.v.˝, antihistaminik za i.v. uporabo (Tavegyl 2 mg- 1 amp.), antihistaminik za p.o. (npr. Claritine 10 mg, Telfast 10 mg- 2 tab.), glukokortikoid za i.v. uporabo (Solu-Cortef 100 mg- 1 amp.), glukokortikoid za p.o. (Medrol 32 mg- 2 tab.), infuzijska raztopina NaCl 0,9 % 250 ml .
Poleg zdravil so obvezni pripomočki v torbi MS v patronažnem varstvu še: aparat za merjenje krvnega tlaka, glukometer, dokumentacijski obrazci, mobilni telefon, razkužilo za roke, škarje, ustno žrelni tubus- airway, zaščitne rokavice, komprese, maske, predpasnik, zaščita za čevlje in žepna dihalna maska .
Ukrepi ob pojavu znakov anafilaktične reakcije ob ali po intravenski aplikaciji zdravila ali aplikaciji intramuskularne, subkutane ali per os dane terapije so: MS v patronažnem varstvu naj takoj prekine aplikacijo zdravila; pacienta naj namesti v ležeč ali polsedeč položaj; oceni stanje po sistemu ABCD (A- airway, B- breathing, C-circulation, D-disability); pokliče zdravnika in nadaljuje postopke po njegovih navodilih; zaradi močnega učinka in nevarnih posledic neustrezne aplikacije Adrenalina mora tim, ki obravnava pacienta po telefonski povezavi upoštevati sledeče: adrenalin se aplicira le pri 4. stopnji anafilaktične reakcije, to je anafilaktični šok. MS v patronažnem varstvu aplicira intramuskularno največ 0,3-0,5 mg Adrenalina- telefonsko navodilo preveri s pozitivno potrditvijo informacije. Nato ocenjuje pacienta po sistemu ABCD in po potrebi izvaja ukrepe temeljnih postopkov oživljanja za vzdrževanje življenjskih funkcij do prihoda zdravnika ali urgentne ekipe NMP. Med čakanjem na prihod ekipe NMP lahko MS v patronažnem varstvu vzpostavi intravenski dostop .
Ločimo štiri stopnje anafilaktične reakcije:
1. stopnja: srbenje kože, dlani, podplatov, urtikarija, kihanje, nemir, hitrejši srčni utrip.
2. stopnja: poleg znakov iz prve stopnje še angioedem, lahko bruhanje, driska, tiščanje v grlu, strah, vrtoglavica.
3. stopnja: rdečica, bronhospazem, dušenje in stridor, tahikardija, krvni tlak je lahko že nižji kot običajno.
4. stopnja: hipotenzija, šok, krči, izguba zavesti, grozeč zastoj srca in dihanja .
3.6 Urgentna stanja v otorinolaringologiji
Najbolj pogosta vzroka za urgentno stanje v otorinolaringologiji na katera lahko na terenu naleti MS v patronažnem varstvu sta krvavitev iz nosu in akutna dihalna stiska .
MS v patronažnem varstvu mora najprej ugotoviti ali gre za sprednjo ali zadnjo krvavitev iz nosu. To ugotovi z anamnezo in pregledom pacienta .
Prva pomoč pri krvavitvi iz nosu (lat. epistaxis) je, da medicinska sestra pacienta najprej pomiri in ga motivira za sodelovanje. Potem pacienta namesti v sedeč položaj z glavo sklonjeno rahlo naprej, pacientu stisne nosni krili ob nosni pretin (t.i. digitalna kompresija). Na zatilje mu položi hladne obkladke, s čimer se povzroči skrčenje žil. Nosnice naj bodo stisnjene 15 – 20 minit brez prekinjanja. Če se krvavitev ne ustavi v tem času je nujna napotitev k zdravniku in specialistu .
Znake akutne dihalne stiske mora MS v patronažnem varstvu hitro prepoznati in primerno nuditi prvo pomoč, saj je akutna dihalna stiska stanje, ki ogroža življenje pacienta. Stanje pri katerem je ovirana zgornja dihalna pot se kaže kot stridor. Nujna je ocena stopnje zapore dihalne poti, katero lahko delimo na:
* Delno zaporo z dobrim gibanjem zraka - prizadeti lahko govori, kašlja in pospešeno diha
* Delna zaporo s slabim gibanjem zraka – prisotni znaki hipoksije, hiperkapnije, stridor, cianoza, dihanje s pomožno muskulaturo, poveča se frekvenca dihanja
* Popolno zaporo – prizadeti se grabi za vrat, zgrudi se po tleh, ni prisotnega dihanja .
Šele iz ocene stopnje, kaj jo je povzročilo in v katerem predelu je patološko stanje izraženo lahko MS v patronažnem varstvu primerno ukrepa. Oceno je potrebno izvesti hitro, a mirno, saj se bo pacient tako počutil varneje in bo bolje sodeloval .
Pri tujkih je potrebno izvesti postopke za odstranitev iz zgornjih dihal .
Pri delni zapori z dobrim gibanjem zraka je potrebno pri pacientu vzpodbujati kašelj ter ga po potrebi do petkrat udariti med lopaticami .
Pri delni zapori s slabim gibanjem zraka, je potrebno izvesti 5 udarcev med lopaticama, po vsakem udarcu je potrebno preveriti, če je tujek uspešno odstranjen. Če po 5 udarcih ni uspeha, je potrebno tako kot pri odraslih tudi pri otrocih starejših od 1 leta izvesti Heimlichov manever tega se izvede do 5-krat. Če je tujek še vedno v dihalni poti je ponovno treba izvesti 5 udarcev med lopaticami in nato spet 5-krat Heimlichov manever to zaporedje je potrebno ponavljati, dokler se tujek je izloči ali pa pacient ne izgubi zavesti. Heimlichov manever pri nosečnicah ali pri debelih osebah se izvede nekoliko drugače in sicer pest je potrebno položiti na spodnjo polovico prsnice in ne med popek in ksifoid. Pri nosečnicah v 2. in 3. tromesečju je odsvetovan .
Vse paciente pri katerih je bil Heimlichov manever izveden je potrebno odpeljati v bolnišnico na opazovanje.
Pri dojenčku (do 1 leta)  pa poteka odstranjevanje tujka nekoliko drugače. Dojenčka je potrebno namesti tako, da je s trupom na podlahti MS v patronažnem varstvu, obrnjen na trebuh in z glavo nekoliko nižje od njegovega prsnega koša. Otrokovo glavo je potrebno podpirati z roko in držati njegovo spodnjo čeljust. Roka MS v patronažnem varstvu naj počiva na njenem stegnu. Z zgornjim delom druge roke se  dojenčka v takem položaju petkrat udari po hrbtu med lopaticama. Če se tujek ni izločil iz dihal, je potrebno dojenčka obrniti tako, da leži na hrbtu z glavo navzdol še vedno na podlahti MS v patronažnem varstvu. V takšnem položaju se izvede 5 stisov na prsni koš na istem mestu kot pri zunanji masaži srca le s počasnejšo frekvenco in sicer 1 pritisk na 1 sekundo. Če se tujek ne izloči je potrebno nadaljevati z zaporedjem 5 udarcev med lopaticama in 5 stisi na prsnem košu. To je potrebno nadaljevati dokler je dojenček pri zavesti, tujek pa je še vedno v dihalnih poteh .
Pri popolni zapori dihalne poti nezavestnega se takoj začne s temeljnimi postopki oživljanja in sicer v razmerju 30:2 (stisi:vdiha).
Pri nezavestnemu otroku ali dojenčku pa se prvo poizkuša tujek odstraniti (a le če je ta viden). Če to ne uspe, je potrebno začeti s temeljnimi postopki oživljanja. Sprostiti je potrebno dihalno pot, nato sledi 5 vdihov potem pa v razmerju 30 stisov in 2 vdiha (30:2).
3.7 Pristop k pacientu z akutno zastrupitvijo
Do zastrupitve pride zaradi vstopa strupa v organizem. Zastrupitev je velikokrat očitna in se jo da prepoznati že po prazni embalaži alkoholnih pijač, pesticidov, zdravil, vonju po plinu, obodnih mestih, igla v bližini in razlitih kemikalijah.
Na zastrupitev pa je potrebno pomisliti tudi, ko ima pacient naslednjo klinično sliko:
* Midriaza
* Diaforeza
* Emeza
* Motnje srčnega ritma
* Avtonomna nestabilnost
* Povečana črevesna aktivnost
* Klonus
* Hiperrefleksija
* Parestezije
* Agitacija
* Motnje zavesti
* Dispneja
* Tremor
Pri pristopu k zastrupljenemu je pomembna lastna varnost in pozornost, sploh če se ne ve za kakšno zastrupitev gre (npr. lahko gre za zastrupitev z ogljikovim monoksidom, ki je lahko zelo nevarna) .
Zaporedje nujnih ukrepov pri akutni zastrupitvi:
# ABCDE primarni pregled, ocena stanja
#* A-vzdrževanje proste dihalne poti
#* B-ocena učinkovitosti in delovanje ventilacije
#* C-ocena pulza
#** Če sta pulz in dihanje prisotna, zastrupljenec pa je v nezavesti, ga je potrebno namestiti v stabilni bočni položaj.
#* D-opraviti je potrebno hiter nevrološki pregled in oceniti stanje zavest
#* E - odstranitev oblačil, celoten pregled
# Zgodovina zastrupljenca
#* Iskanje dejstev, identiteta,bruhanje, embalaže
#* Kdaj? Kaj? Kako? Koliko? Kje? Zakaj? Kakšen je bil pacient (spreminjanje klinične slike) In kaj še (npr. zdravila in alkohol)?
#* Okoliščine- ostanki zdravil, alkohola, vonj prostora, poslovilno pismo, pretekla obolenja, tekoča zdravila, alergije, psihiatrična ocena
#** Ves material je potrebno zbrati in ga predati za nadaljnjo obravnavo v bolnišnico.
# Dekontaminacija s površine telesa, oči ust (če je primerna), zračenje prostora, dilucija (razredčenje) strupa (zastrupljenec lahko po požirkih spije 100-200 ml vode).
# Transport- izveden mora biti hitro in varno ter v ustreznem položaju. Pacient mora biti pod stalnem nadzorom .
3.8 Akutni zapleti pri pacientu s sladkorno boleznijo
Hipoglikemija se prepozna v prvi fazi po povišanem tonusu simpatikusa, v drugi fazi pa začnejo prevladovati znaki motenj osrednjega živčevja .
Pri pacientu z hudo hipoglikemijo (motnje zavesti) je potrebno izmeriti krvni sladkor, nato nastaviti intravenski (i.v.) kanal in infuzijo z 10% glukozo. Ko se stanje izboljša in je pacient pri popolni zavesti, se infuzijo z 10% glukozo odstrani, intravenozno kanilo pa se prebrizga z fiziološko raztopino. Pacient naj na to zaužije sladko pijačo ali  hrano (15-20g ogljikovih hidratov) nato sledi ponovno merjenje krvnega sladkorja .
Če je hipoglikemije posledica alkohola, potem je potrebna aplikacija ampule vitamina B1 intramuskularno, še le na to aplikacija glukoze .
Če vzroka za hipoglikemijo ne najdemo, se stanje ne izboljša ali pa se pričakuje ponovitev, je potrebno pacienta peljati v bolnišnico .
Pri diabetični ketoacidozi je pacient tahipnoičen, somolenten, izražena je slabost, bruhanje z bolečinami v trebuhu, pogosto je prisoten acetonski zadah .
Ukrepanje pri diabetični ketoacidozi: nastavitev i.v kanala, aplikacija fiziološke raztopine (2000ml v prvi uri), spremljanje pacienta na EKG monitorju, dajanje inzulina v odmerku 0,1 IE/kg/h. Nujno je potrebno poklicati 112 .
Alkoholna ketoacidoza je stanje značilno za kronične alkoholike v alkoholni abstinenci. Prva pomoč je infuzija fiziološke raztopine z glukozo, pred tem pa aplikacija 50-100 mg vitamina B1 .
4 Sklici