Žensko sedlo

Milan VINCETIČ: ''Žensko sedlo.'' Murska Sobota: Franc-Franc, 2002 (Zbirka Križpotja). 166 str. Spremna beseda Zdenka Kodriča na zavihku ovitka.
1 O avtorju
Glej članek o Milanu Vincetiču.
2 O zbirki
Zbirka novel ''Žensko sedlo'' je izšla leta 2002 v Murski Soboti pri založbi Franc-Franc v Zbirki Križpotja. 166 strani dolgo delo obsega sedem novel: Vstajenje sestre Milivoje, Zveličanje zakoncev Vegy, Klinč boksarskega sodnika, Vnebohod filatelista Krizostoma, Radoživost svetovnega rekorderja, Žensko sedlo in Luping tuširke Hermine J., spremno besedo zanj pa je napisal Zdenko Kodrič, in sicer je zapisana na prvem in zadnjem zavihku ovitka knjige.
Med najboljše v celotni zbirki avtor spremne besede uvršča zadnje tri zgodbe in med drugim zapiše, da »čeprav imajo kratke zgodbe v naslovu žensko, ženska ni središče pripovedovanja, je pa zraven, tik na robu središča. Kot kulisa. Kot slutnja. Kot orožje za pomiritev moških strasti. Kratke zgodbe je Milan Vincetič skonstruiral tako, da bralec z lahkoto preskoči ekspozicijo in najde pot do zapleta in razpleta. Zgodbam se približuje in oddaljuje kot popotnik, ki korači čez pokrajiino in s svojo hojo povezuje mesta in zaselke. V Vincetičevi prozi ni zateženih skrivnosti, vse je popolnoma odkrito, razkrito do skrajnosti, ves spekter različnih karakterjev je jasen. Kot da bi avtor sledil Wittgensteinovi misli: 'Kar je skrito, nas ne zanima.'«
2.1 Obnove posameznih zgodb
* Vstajenje sestre Milivoje (približno 5873 besed)
Prva zgodba pripoveduje o Aldyju, vozniku bibliobusa, ki se neprestano prepira z ženo Cirilo, saj je slednja prepričana, da jo vara, čeprav ji Aldy zagotavlja, da temu ni tako. Vsak zakonski spor se začne s Cirilinim obtoževanjem moža, da se vlačuga, nadaljuje se z nasilnim razbijanjem stvari v stanovanju in konča s spravo zakoncev. Medtem se Aldy na bibliobusu srečuje z nuno Milivojo, ki si izposoja ljubezenske romane in jih v samostanu skrivaj prebira. Z vsakim srečanjem se med Aldyjem in Milivojo stopnjuje intimnost ozračja, vendar ostane le pri dotikanju. Milivoja Aldyju na koncu zgodbe zaupa, zakaj je sploh postala redovnica.
* Zveličanje zakoncev Vegy (približno 4595 besed)
Gospa Karolina Vegy v kavarni načrtno naleti na gospoda Dominika H., direktorja pogrebnega zavoda. Zapeljivo ga prepričuje, naj na obrazcu o lastništvu groba njenega nedavno preminulega moža Borka spremeni eno izmed številk, da bo pokojnik dobil boljši prostor na mestnem pokopališču. Ker gospe Vegy načrt ne uspe takoj, se z direktorjem kasneje srečata še pri njej doma in nato še v njegovi pisarni. Tam gospa Vegy gospodu Dominiku pove, da je škof odobril premestitev trupla, prejšnji grob svojega moža pa je rezervirala posebej zanj.
* Klinč boksarskega sodnika (približno 5733 besed)
Dedra je del skupine bivših vojakov Brüderweiss, katere člani so še Legionar, Rebus, Alga, Abak in Žarnica, ki so že več kot dva meseca v zaselku, kjer skušajo odstraniti mine. Ponavljajoče se vsakodnevno dogajanje prekine prihod novega vodje Novyja, ki spremeni dosedanji način dela in jim priskrbi barske plesalke, med katerimi je tudi Sylvia, s katero se zaplete v intimen odnos. Ko v bar pride policija, ženske izginejo, Novyju pa v oskrbi ostane Sylviina perzijska mačka Dominika. Nekaj dni kasneje Žarnici mina poškoduje obraz. Medtem ko mu ostali skušajo pomagati, Dominika zbeži, Novy pa steče za njo, a se ujame v minsko past. Takrat se izkaže, da imata z Dedro neporavnane račune iz preteklosti. Dominika izgine, Novy pa stopi na mino, ki ga trešči v bližnji hrast.
* Vnebohod filatelista Krizostoma (približno 6184 besed)
Zgodba se začne s prihodom narednika Jukke na kontrolno točko Modra banana, kjer Doručak, Baretka, Želva, Jawa in Pianist stražijo nekakšno razmejitveno črto in nimajo stika s civilizacijo. Ko narednik Jukka, ki mu ostali vojaki nadenejo posmehljivi vzdevek Damica, brcne konzervo paštete v prepad, ga napadejo, a vmes poseže Krizostom oziroma Filatelist, prav tako član Modre banane, ki Damico pozna iz navijaškega kluba. Med igranjem pikada Pianist izstreli signalno raketo, zato se Damica, Filatelist in Jawa odpravijo v izvidnico ter v daljavi zagledajo žensko podobo, ki kmalu izgine. Bruja, kot jo poimenuje Filatelist, se slednjemu neprestano prikazuje, zato se z Damico poda na lov za njo, med katerim zaradi streljanja ostalih vojakov oba umreta. Konec je odprt – Bruja pristopi k vojakom, prosi za zadnji žig in izgine.
* Radoživost svetovnega rekorderja (približno 5850 besed)
Remigij Lahty je lastnik bifeja na mednarodnem vlaku, ki samega sebe predstavlja kot nekdanjega svetovnega rekorderja v smučarskih skokih, čeprav je bil vedno le predskakalec. Goste zabava s pripovedovanjem o mongolskem admiralu Batbayanu in tako spozna Danjo, s katero se spusti v intimen odnos. Danja je nenasitna, Remigiju pa posel peša skupaj z njegovim zdravjem. Ko zboli, bife prevzame Danja in sreča admirala Batbayana. Še isti dan s slednjim Remigiju odneseta kobilje mleko, ki ga ta ponesreči polije na električno blazino, ki je Danja namenoma ni izključila. Remigij zaradi stika umre.
* Žensko sedlo (približno 5723 besed)
Artilerijski major Apolonij Stomorsky je strokovnjak za vojaško meteorologijo, ki se znajde v meglenem mestu, kjer mora najti rešitev za odstranitev megle in smoga. Kljub temu da je poročen, se zaplete v ljubezensko razmerje s prostitutko Jasmin, ki ga odpelje na goro Žensko sedlo, kjer major spozna Jasmininega invalidnega zaročenca Balda. Jasmin majorja prosi, naj ji na hrbet vtetovira Žensko sedlo, in Apolonij ji ustreže. Ko v primestni čajnici prebira članek o lastni rešitvi mesta – podrli naj bi Žensko sedlo – ga aretirajo, saj je osumljen umora Jasmin.
* Luping tuširke Hermine J. (približno 6100 besed)
Hermina J. je zaposlena v primestni kemični čistilnici, kjer se ji pridruži mlada pomočnica Sue, nad katero Hermina ni niti malo navdušena. Hermina se zaljubi v stranko, v majorja letalstva, po tednu in pol počitka pa se v službo vrne popolnoma spremenjena in pomlajena. S Sue se vedno bolje razumeta in se skupaj udeležita letalskega mitinga, kamor major in šef čistilnice prideta opita in okajena. Ko se Sue pošali iz majorja, pride do pretepa, zgodba pa se zaključi s Hermininim spoznanjem, da je major v resnici le nižji fizioterapevt v vojaškem zdravilišču.
2.2 Motivno-tematska analiza
»Pripovedi so tematsko različne, vse se dogajajo 'zdaj', so pa tudi zares literarno-fiktivne s komaj resničnim, razpoznavno določljivim polmestnim ali podeželskim ozadjem, kolikor tiste s polvojaško tematiko niso locirane na razmeroma neznan zemljevid. Zajemajo iz družinskega življenja (Vstajenje sestre Milivoje, Zveličanje zakoncev Vegy), polvojaško-pustolovskega (Klinč boksarskega sodnika, Vnebohod filatelista Krizostoma), popotniško-pustolovskega (Radoživost svetovnega rekorderja, Žensko sedlo), polproletarskega (Luping tuširke Hermine J.), pri čemer pa gre vedno le za dramo posameznika, moškega ali ženske, ki v srečanjih z agresivnimi sodelavci/izsiljevalci doživlja strese in pretrese v svojem delovnem ali domačem okolju, ne da bi njihova usoda kakorkoli problematizirala bodisi družino, poklic ali delo, ki ga opravljajo« (Horvat 2002: 1552).
2.3 Jezikovno-slogovna analiza
Kot v recenziji ''Ženskega sedla'' piše Jože Horvat, so novele jezikovno dobro oznamenovane: pisava je večidel sveža, domiselna, njeno posebnost izpričujejo tudi imena večine osrednjih likov, ki so včasih raje iz malce eksotičnih kot iz domačih krajev. V večini zgodb naletimo na pomanjševalnice (mizica, gomoljček, sladoledek), frazeme (dati ga preveč na zob, guncati afne, iskati dlako v jajcu), vulgarizme (kurbir, poscanci, črnuh), pogovorne besede (nažlampan, klivkati, zabrbončkati), tuje izraze (cigariloss, busdriver, bull eye), v pripovedih z vojaško tematiko pa je prisoten tudi vojaški žargon (voluhar, pašteta, poskok). Horvat še opozori, da so se proti koncu knjige v tisk prikradle napake, ki motijo tekoče branje (npr. stične tri pike, čeprav gre za zamolk, manjkajoče črke v besedah), Helga Glušič pa svojo recenzijo Groteska na oddihu zaključi s tem, da so slogovne razpoke v ''Ženskem sedlu'' polne vprašanj.
3 Odmevi v javnosti
* »Pisatelj piše, bralec pa bere in prevaja pisateljev jezik v svojega – v podobe, ki bodo znane samo njemu. Včasih se ujemajo s pisateljevimi, večinoma pa ne,« je začetek ocene Bee Baboš Logar, ki je bila oktobra 2002 objavljena v ''Vestniku'' pod naslovom Milan Vincetič: Žensko sedlo. Z liki pripovedi se ni mogoče identificirati, njihove neprijazne usode pa ne zbujajo sočutja, vendar kljub temu bralca vsaka zgodba vleče za sabo skozi galerijo živih mrtvecev, ki se le še igrajo, da so. Ta občutek morda dajeta tudi nedoločena čas in prostor in zdi se, da pisatelj skozi pripovedi preizkuša svojo ustvarjalnost in moč jezika ter nenavadnost lastnih zamisli. Ocenjevalka izpostavlja razliko med ženskim in moškim pogledom na ljubezen, ki se pojavlja v novelah, ki jih ocenjuje kot novo in dobro branje, večplastno branje, v katerem bo vsak bralec lahko našel nekaj zase.
* Jože Horvat je leta 2002 v novembrsko-decembrski izdaji ''Sodobnosti'' napisal kritiko z naslovom Liki v eksistencialni preizkušnji. Pravi, da gre v zgodbah Milana Vincetiča ''Žensko sedlo'' za zanimiv poskus, kako v kratkem zapisu podati razloge za usodne, včasih celo katastrofalne življenjske izide. Napetost se v notranjem zaporedju dogajanja počasi stopnjuje in mestoma spominja na razvozlavanje kriminalnega sižeja, »v katerem se šele na koncu pojavijo pojasnila za situacijo, v kateri se naposled identificira bodisi storilec hudodelstva ali predmet, ki razkrije storilca dejanja.« Po Horvatovih besedah avtor v pripovedih, ki so spletene v bizarne vozle, preizkuša moč človekove volje po preživetju in svoje like postavlja v različna okolja, pri čemer je le občasno moč zaslutiti razpoznavni svet tega časa (Goričko) in zgodovinskega dogajanja (nedavna vojna v bližini). Tu so se izrisi ljudi in njihovih usod tudi najbolj posrečili, saj bralec začuti njihovo živo resničnost in kočljivo situacijo. Besedila se medsebojno razlikujejo glede na intenziteto stisk nastopajočih, dozo ironije in stopnjo odmika od znanih dejstev.
* Leta 2003 je bila v reviji ''Apokalipsa'' objavljena kritika Mareta Cestnika Pripovedi rahlo izsiljenega čudenja. »Preprosto pisanje samo po sebi nikakor ne zagotavlja preprostega branja,« meni Cestnik in nadaljuje, da avtor ''Ženskega sedla'' v pripovedovanje vlaga vse za zaprepadenost, za presenečenja, za preobrate, s čimer blaži krutost, strah, nemoč in nasilne preobrazbe svojih likov, ki so povsem mogoči in včasih celo ubrani s svetom ter s svojimi usodami. Vincetič je pisec, ki razvija duhovitost in je z njo tudi sposoben ravnati – kjer bi drugi presenetljivo zasukali, on nadaljuje s preprostim pripovedovanjem. Kot bralci smo vrženi v bizarnosti, kjer si ne moremo privoščiti razkošja sočutenja in razumevanja, kar je tudi razlog, da bodo zgodbe ostale le zgodbe. Cestnik poleg tega trdi, da je erotična ženska jedro pripovedi. Čeprav je avtor najbolj vživet v pripovedovanje z moške perspektive, so ženske v zgodbah skoraj usodne in zagotovo odločajo tudi takrat, kadar se navidezno umikajo.
* Groteska na oddihu je Helga Glušič marca 2003 naslovila svojo recenzijo ''Ženskega sedla'', ki je bila objavljena v Književnih listih. Zapiše, da je avtor zbral na humoristično-grotesken način oblikovane pripovedne skice o presenetljivo nenavadnih dogodkih in ljudeh. Vse zgodbe rišejo križišče bližajočih se nagonskih silnic: erotičnih, lastniških, fizičnih, uničevalnih, pivskih in pretepaških, poanta zgodbe pa je presenetljiv obrat v tragičen ali vsaj zlovešč konec. Recenzentki se najzanimivejši zdi pisateljev izbor oseb, katerih dejanja niso jasno motivirana, njihov neposreden in podroben opis pa kaže na njihovo nadaljnjo usodo. Novele sicer nakazujejo pričakovano tlečo notranjo napetost, a je ne izrišejo do razvidnosti, med literarno najučinkovitejše pa po recenzentkinih besedah sodita Radoživost svetovnega rekorderja in Žensko sedlo. Glede na oblikovanost zgodb sklepa, da »pisatelja privlači v literarnem pogledu teže obvladljivo močno kontrastiranje, združevanje izrazitih nasprotij, namišljenosti oziroma prikrivanja dejanskosti ter katastrofe ali končnosti.«
4 Viri in literatura


Upravni postopki/Uvod

1 Uvod
Še vedno se premalo zavedamo kako pomembno je poznavanje upravnih postopkov, kateri nam po eni strani omogočajo uveljavljanje določenih pravic in koristi, po drugi stani pa zapovedujejo izpolnjevanje obveznosti. Ravno zato bi moralo preučevanje tega področja postati del splošne izobrazbe vsakega posameznika, saj nam lahko neznanje in nevednost tudi škodita. O pravicah, obveznostih in pravnih koristih posameznika oziroma pravne osebe se odloča v upravnem postopku, ki ga z uporabo predpisov vodi organ javne uprave. Zakonitost posamičnih upravnih aktov, torej aktov, ki jih izdajo državni in občinski organi (kot sta odločba in sklep), pa se preverja pred sodišči. Pravila sodelovanja udeležencev v postopkih ureja upravno procesno pravo.
Način urejanja in vodenja upravnih postopkov ter sodni nadzor nad upravnimi akti se po posameznih državah razlikuje, čeprav obstaja na tem področju med državami tudi vrsta skupnih značilnosti. Upravno procesno pravo se tako razvija na nacionalni (državni) in nadnacionalni ravni (npr. Evropska unija), kot tudi na harmonizacijski ravni, kjer poteka proces usklajevanja oziroma poenotenja nacionalnih zakonodaj vseh držav članic Evropske unije. Vsak pravni sistem in posamezna država pa ima svoje posebnosti. Večina držav v Evropi in širše (od ZDA do Japonske in Evrope) pozna kot temeljni predpis na tem področju (ZUP, General Administrative Procedure Act).
V sodobni družbi imajo upravni postopki še dodatno vlogo. Uporabljajo se tudi kot orodje pogovora med oblastjo in državljani, gospodarstvom in nevladnimi organizacijami in to predvsem z namenom ustvariti partnersko, sodelovalno in vključujočo družbo. Razumevanje upravnega procesnega prava in z njim povezanimi upravnimi postopki je zato še posebej pomembno, saj le tako lahko sledimo reformi javne uprave.
Upravnih postopkov, kot del discipline javne uprave, zato ne moremo gledati le kot predmet pravne znanosti oziroma stroke, pač pa tudi interdisciplinarno, torej kot možnost sodelovanja s strokovnjaki na različnih področjih. Poseben pomen imajo poleg prava še področja informatike, ekonomike, organizacije in menedžmenta, sociologije in politologije.
Ta knjiga združuje predstavitve temeljnih pojmov in posameznih institutov iz upravnega postopka. Delo je zasnovano tako, da si bralec pri reševanju ovir iz upravnih zadev lahko sam poišče preprost, razumljiv, a še vedno verodostojen odgovor. Avtorji upamo, da je vsebina dela za bralce uporabna in poučna, hkrati pa bo prispevala tudi k boljšemu razumevanju upravnih postopkov v Sloveniji in širše.

Upravni postopki


Upravni postopki/Temeljni koncepti

1 Temeljni koncepti
Razvoj upravnega postopka in upravnega procesnega prava sovpadata z razvojem demokracije. Upravni postopek in upravni spor namreč predstavljata v prvi vrsti instrument zagotavljanja pravic in pravnih koristi posameznih strank (fizičnih in pravnih oseb) v razmerju do v upravnopravnem razmerju vnaprej nadrejene oblastne institucije na predvidljiv način. Prek upravnih postopkov se realizira vrsta ustavnopravnih in mednarodnopravnih jamstev (npr. pravice izjaviti se, učinkovito pravno sredstvo, sodno varstvo, pravna varnost prek pravnomočnosti) oz. t. i. pošten postopek (fair trial, due process, gl. 6. in povezane člene Evropske konvencije o človekovih pravicah).
Upravni postopek pomeni sistem procesnih pravil, po katerih ravnajo upravni organi, kadar odločajo o upravnih stvareh, tj. o pravicah, obveznostih ali pravnih koristih strank s področja upravnega prava, pri čemer upravno pravo kot del javnega prava stremi ne le k varstvu položaja strank, ampak hkrati k uresničitvi javnega interesa na posameznih upravnih področjih. Upravni postopek je presečišče, ki naj zagotovi, da sta javni in zasebni interes uravnotežena, sorazmerna. Upravni postopek je tako osrednje mesto, v katerem se uresničuje koncept dobre uprave (good administration, gl. 41. člen in povezani Temeljne listina EU o človekovih pravicah).
Upravni postopek predstavlja tudi del upravnega procesa kot sistema zavestnega usmerjanja družbenih interakcij, torej normiranja na podlagi vrednostnih podstati vladajočih (prehod od sein k sollen). Temeljni predpisi o upravnih postopkih torej pomenijo orodje oblikovanja javnih politik. V javni upravi predstavlja upravni postopek tudi temeljni poslovni proces. V tem okviru se področje novelira, da bi se zagotovila racionalnost dela, npr. s programi odprave administrativnih ovir.

Upravni postopki


Odločitve

Franček BOHANEC: ''Odločitve: ljubezenske novele''. Ljubljana: Viharnik, 2000. 196 str. 300 izv.
1 O avtorju
Franček Bohanec
2 O zbirki
''Odločitve'' so izšle leta 2000 pri založbi Viharnik. Zbirka obsega štirinajst novel, zadnje poglavje z naslovom ''Namesto spremne besede'' pa je napisal avtor sam. Avtor brez sprenevedanja zapiše, da njegove ljubezenske novele ne dosegajo vrhov slovenske ljubezenske tematike, da pa so zapisane tako, da bralca prisililjujejo k razmišljanju o ljubezni, in da je bil to tudi njegov namen. Z novelami si je prizadeval, da bi z ljubezenskimi zgodbami opisal doživljanje ljubezenskih odločitev mladih in starih, preprostih in učenih, kmečkih in mestnih, mitskih in realnih, žensk in moških. Kot pravi avtor, »težijo k temu, da bi bile beletristične ilustracije ljubezenskih odličij« (188). Skozi zbirko spoznamo, da je ljubezen tudi tovarištvo, prijateljstvo, ljubezenska navezanost in ne zgolj romantična iluzija, ter da ljubezen ni dana od bogov, ampak je posledica, osebno zavedne ali tudi ne, človekove odločitve. »Pogoji, ko pride do takšnih ali drugačnih odločitev, so različni, iz katerih po odločitvi ljubezen zacveti, dozori ali pa oveni in se stre« (196).
Zgodbe med sabo niso povezane in so si zelo različne. Pri vseh novelah je tematika v prvi vrsti sicer ljubezenska, a zaznavamo tudi močne elemente eksistencialne tematike. Motivi so predvsem odtujenost, smrt, ujetost, propad zaradi ljubezni, hrepenenje po ljubezni, nesojena ljubezen, materinska ljubezen. Pri nekaterih zgodbah so prisotni fantastični elementi (''Obsekano drevo'') in elementi slovenske slovstvene folklore (''Kačja kraljica''). Sam naslov zbirke ''Odločitve'' napeljuje k temu, da vsak človek sprejme v življenju takšno ali drugačno odločitev v zvezi z ljubeznijo, zaradi katere propade ali zmaga. Pripovedovalec je tretjeosebni, razen v noveli Kačja kraljica je prvo- in tretjeosebni. Navdih za svoje literarne like je avtor črpal iz literarnih del slovenskih piscev Franceta Prešerna, Ivana Tavčarja, Ivana Cankarja, Franceta Bevka in drugih. Pri vseh novelah je osrednji lik en sam, pri zadnji pa sta osrednja lika dva. Kraj dogajanja zaznamujejo večinoma deli Slovenije (Prekmurje, Primorska, Gorenjska), ena izmed novel se dogaja v Španiji v času španske inkvizicije (''Nela in Ulen''), nekaj pa je izmišljenih oziroma kraj ni točno določen.
2.1 Obnove zgodb
Makove glavice
(približno 5600 besed)
Bil je mož z imenom Vojtek. Skupaj z mamo sta živela v bloku, nekdanji konjušnici z velikim dvoriščem, kjer so se zbirale radovedne sosede in opravljale. Mati je Vojtka vedno spodbujala k učenju in Vojtek ni maral drugega kot knjige. Ko pa je bil dovolj star, da bi izkusil tudi kakšno ljubezen, mu ni bilo do tega in mati je zaskrbelo. Pokazala mu je stanovanje kjer je živela ženska, sama s svojim otrokom. Ko je šel k njej na obisk ga je povabila v posteljo, a njemu ni bilo do tega. Ženske so bile s svojim nečimrnim razkazovanjem zanj cenena bitja, ki so daleč pod njegovim čutenjem. Ko je slišal, da si lahko druščino poiščeš preko oglasov, je v reviji našel oglas o prodaji samotne hiše na Kozjanskem in jo tudi kupil. Zanj je bilo pomembno, da ta hiša ni imela številke in ne lastništva, zato je imela nek svoj žar. Sčasoma pa se je v to hišo tudi vselil. Nekega večera je proti njemu prihajala ženska z dojenčkom in od njega hotela naj jo skrije pred možem, ki jo je doma pretepal, ker naj bi imel dojenček sosedove lase. Prvič se je pripetilo, da je katera od žensk vzbudila radovednost v njem. Odšel je ven in nabral jagode zanjo in za otroka. Ko se je vrnil, je bil na postelji samo otrok. Ženska mu je otroka podtaknila. Vojtek je začel iz obupa kričati, a je kmalu spoznal, da se mora vrniti k otroku in zanj poskrbeti. Poimenoval ga je Vojtek.
Obsekano drevo
(približno 1100 besed)
V vasi se je govorilo o slavnem starcu Vejku, ki ni bil od tega sveta. Bil je rojen na nebu in imel nadnaravno moč. Bil pa je tudi mladi Jouko, ki so mu nekateri pripisovali lastnosti Vejka, kar je Jouku laskalo. Jouko je imel sestro, ki je sanjarila o laponskem lepotcu, ki bo prišel ponjo z neba. Jouko se je odločil pomeriti se z Vejkom. Srečala sta se pod drevesom. Jouko ga je izzival, mu postavil uganko, a Vejko se sploh ni ganil. Ko pa mu je bilo dovolj mladeničevega napihovanja, je storil, da se je Jouko začel pogrezati v zemljo. Jouko mu je v obupu za odkupnino ponudil svojo sestro in Vejko je predlog sprejel. Mati je bila vesela, ker bo slavni Vejko del njene družine, njegova sestra pa se je razbesnela. Na silo sta jo spravila na sani in na poti k Vejku je sestra skočila s sani in izginila za snežnim zametom. Obstala je na robu morskega zaliva. Naročila je medvedu, volku in nato lisici naj povedo materi, kje jo lahko najde, a nobeden od njih tega ni storil zanjo. Slekla se je do nage in z zlatim obeskom na prsih drsela do roba obale, in ko je še enkrat zapihalo, je zaplavala v globino in ni je bilo več.
Močvirski tulipan in robidnice
(približno 5300 besed)
Jasno so v otroštvu starši poslali živet k teti v središče Ljubljane, kjer je odraščala kot plesalka. Nikoli se ni zares navadila na mestno življenje, vseskozi je pogrešala vonj barjanske zemlje. Njen mož je bil vedno zdoma; zahajal je h gospe v blok, kjer sta skupaj igrala klavir, njuna najstniška hči pa se tudi ni prav dosti menila zanjo. Živeli so v veliki vili v Rožni dolini, kjer pa je bila Jasna neizmerno osamljena. Da se je sprostila, je bosa sedla pod macesen in razmišljala o barju. Nekega dne je njen mož naročil vrtnarja, da bi zasadil rože, ki ji sploh niso bile všeč. Jasna si je rekla, zakaj bi samevala v svojem domu, če se mož in hči potikata naokoli, zato je vrtnarja vprašala, če lahko pride k njemu domov pogledat njegove rože. Vrtnar je predlog sprejel. Ko je prišla pod Krvavec, je opazila, da je vrtnar kar naprej pred njo skrival in odganjal neko žensko. A dekle se ni dalo odgnati. Nato se je pred hišo ustavil avto. Bil je njen mož in ni nehal trobiti dokler se Jasna ni usedla v avto. Poklicala ga je ženska, vrtnarjeva zaročenka. Jasni so se ulile solze in celo pot se je pripravljala na pogovor z možem. A mož jo je le odložil pred domom in odpeljal naprej. Spet je ostala sama. Pobrala je vse stvari in se odpravila nazaj na barje.
Marija pomočnica
(približno 2660 besed)
Brat Štefan, s pravim imenom Pepek, je že od zgodnjih let živel v samostanu. Njegovo delo je bilo v vratarnici. Ob vratih je bila luknja v zidu, kamor so ljudje vrgli kakšen drobiž v posodo za odkupnino njihovih grehov. Večkrat pa je ženska podoba pred železnimi vrati tiščala prste v luknjo, a brez kovancev. To žensko je Štefan povezal z Marijo, ki jo je tako ljubil. Tako se je zapletel v svojem razmišljanju, da je nek večer, ko se je vračal v svojo sobo, dobil občutek, da mu nekdo sledi. Spoznal je, da je to Marija. Odšel je ven iz samostana, na cesto grehov, z mošnjo kovancev. Marija ga je vodila skozi ulice v klet, kjer je v medli svetlobi opazil prste, podobne tistim, ki so se stegovali skozi luknjo v samostanu. Marija je temu človeku strgala iz rok steklenico in jo dala Štefanu, da je pil, dokler se mu ni zvrtelo v glavi in je zaspal. Zjutraj se je zbudil brez mošnje in Marije ni bilo več ob njem. Odšel je do samostana, a ni imel ključa od železnih vrat. Upal je, da jih je vzela Marija, a v cerkvi jih ni našel. Skušal se je pomiriti z blagoslovljeno vodo, ko je v koritu zatipal ključ. Iz veselja in ljubezni je kipu Marije pomahal.
Lasje
(približno 3400 besed)
Postavni Kauko, ljubljenec svoje matere, je rad hodil po gostilnah in se podil za dekleti. Bila pa je v pokrajini Pohjolo dekle, last čarovnice Louhi, najlepša izmed vseh deklet, ki se je otresala vseh ljubimcev. Kauko se je kljub opozorilom matere odpravil na ples in po dveh neuspelih poizkusih je le zagrabil pravo dekle in jo odpeljal v svojo vas. Dekle je prelomilo obljubo, da se bo odpovedalo dekliškim zabavam in Kauko se je odločil maščevati tako, da bo v deželi Pohjoli našel dekle še lepšo od nje. Ko je pobil vse bizone čarovnice Louhi razen njenega čuvaja Cvetka, je zahteval to dekle. Louhi mu bo ugodila, a mu je naložila kup nalog. Še preden mu uspe opraviti vse naloge, ga Cvetko ubije, ker si je tudi sam želel to dekle. Ob reki je razkosal Kaukovo telo in kri je plavala po vodi vse do njegove hiše. Ko je Kaukova mati videla kri se je ustrašila za svojega sina. Iskala ga je po vsem svetu in šele sonce ji je povedalo, kaj se je zgodilo. Mati je z grabljami iz vode potegnila dele trupla, jih sestavila in obudila Kauka v ponovno življenje. Vse to iz ljubezni. Kauko pa je še naprej sanjaril o lepotici.
Krožniki
(približno 2270 besed)
Janez je bil slikar, ki je živel na Primorskem z ženo Marto in taščo. S slikanjem je zaslužil bore malo in tudi zaradi povojne revščine so bili krožniki večkrat prazni kot polni. Bil je zelo rahločutna oseba in tudi kot umetnik se je zatekal k svojim slikam. Slikal je ljubezen in ujetost človeka v življenju, a nihče ni mogel doumeti njegovih videnj. Tašča se je naveličala stati za hladnim štedilnikom zato je Janeza s svojim molkom ubijala. Janez je v takih neprijetnih trenutkih pobegnil iz realnosti in to je storil tudi tokrat ter šel v naravo, na Kras, s platni pod pazduho. S sliko, ki jo je naslikal tam, je spoznal, da se je iztrošil, da ni imel ničesar več v sebi. Ničesar več ni bilo, kar bi ga polnilo, zato se tudi ni mogel več vrniti domov. Vse je pustil na goličavi in odšel v neznano.
Starci
(približno 7500 besed)
Zvonko, rojen v Prlekiji, upokojen ljubljanski advokat, se je odločil pisati o treh prleških bolj znanih rojakih. Vsak je imel zanimivo zgodbo z zanimivim koncem. Da bi v miru napisal knjigo, se je odpravil na morje, na Brač. Na potovanju je spoznal še tri gospode, s katerimi je po naključju tudi v hotelu pri večerjah preživel več časa. Sam se je počutil večvrednega od njih in ob poslušanju njihovih raznoraznih zgodbic je spoznal, da je druščina burleskna. Iz njihovih pripovedovanj je videl, da so stvari o katerih človek govori kot v spominih, lahko v resnici bile čisto drugačne, in da tudi njegovi portretiranci ne bodo takšni, kakršni so lahko v resnici bili. Ko so se vračali domov se mu je zdelo, da se je vse spremenilo. Ko se ni mogel ubraniti tega, da je svet ena sama groba veseloigra, se je odločil, da o svojih mladostnih rojakih ne bo pisal. Zgodilo se je, da so ti gospodje s potovanja, groteskno-komične figurice izničile njegove visoke cilje; ovekovečiti nekaj njegovih pomembnih rojakov. Ni mogel najti točke s katere bi svoje portretirance presojal, saj ima resničnost vedno več obrazov.
Puhasti zajček
(približno 3100 besed)
Petnajstletni Gašper in njegova soseda Tinca sta gostila nemškega komandanta v Tincini hiši in mu vsak dan stregla mleko Gašperjevih dveh koz. Komandant je namreč varoval tamkajšnjo progo. Po vsakem obroku je z roko segel pod Tincino bluzo in ji pobožal prsi. To Gašperju ni bilo všeč. Bila sta prijatelja že od malih nog in Tinca mu je postajala vedno bolj všeč, a si tega ni upal priznati. Poleg zmedenosti v ljubezni pa je živel tudi nekakšno dvojno življenje. Podnevi je bil pastir svojih dveh koz, ponoči pa so ga preganjale strašljive misli o grozovitih podobah smrti, o modrasu in risu, ki ju je videl tudi v komandantu. Njegova teta, pri kateri je živel, je imela psico, ki jo je spomladi skušal naskočiti vsak pes v vasi. Sram ga je bilo govoriti o tem dogodku, a Tinci se to ni zdelo nič takega. Pogosto ga je kuštrala po laseh in Gašper jo je želel stisniti k sebi, a se mu je to zaradi dogodka s psi uprlo. Nekega večera je skozi okno pri Tinci videl, da jo je komandant vlekel v kamro. Tinca se je slačila, komandant pa jo je grabil za prsi in ostalo telo. Gašperju se je začelo blesti. Ustrelil je proti komandantu, a telesi sta se še vedno gibali. Gašper je razmišljal zakaj je zgrešil hrbet komandanta, ta pa se je obrnil in zopet je počilo. Pod oknom se je sesedel Gašper.
Pogovor z murni
(približno 5000 besed)
Draž je bil ovdoveli upokojenec s hribov, predsednik tamkajšnje krajevne skupnosti, ki je oboževal naravo, svoj vrt, gobe in murne ob njegovi hiši, s katerimi se je tudi pogovarjal. Draž je bil član partizanske organizacije. Bil je proti cerkvi in njihovemu župniku, zato tudi ni dal krstiti najmlajše hčerke. Ta je zbolela za luskavico dokler je niso vaške ženske na skrivaj blagoslovile in je ozdravela. V hiši poleg njegove hiše je živela hčerka z možem. Zet si je prilaščal vse, kar je bilo Draževo in na koncu se je spravil tudi na njegov vrtiček, kar ga je zelo razbesnelo. Tudi hčerka se je postavila proti njemu. Čeprav se je Dražu zdelo, da je imel vedno moč nad vsemi, se je tokrat vdal in to se mu je gnusilo. Proti njemu so se vedno bolj postavljali tudi ljudje v vasi in izgubil je oblast kot predsednik krajevne skupnosti. Najbolj se mu je zamerila hči, ki je bila zanj le še dedinja, tujka, kakor zet. Ko si je opomogel je odšel na jaso, kjer je našel gobe. Kot pravi gobar je z njimi nežno ravnal in jih trgal z ljubeznijo, zet poleg njega pa je bil z njimi grob. Nato se je zgodilo nekaj, kar se je morda resnično zgodilo ali pa tudi ne. Oblaki so prinesli nevihto. Strele so zanetile ogenj, ki je zajel tudi Draža. Skušal je še zadnjič pobožati gobe, a ni šlo. Zet ga je obrnil na hrbet, Draž pa je le nemo gledal svetlo nebesno sinjino. In ni ga bilo več.
Regrat
(približno 6100 besed)
Tine oziroma Tinček je bil najmlajši sin, ki mu je mati določila duhovni poklic, za katerega se je šolal v Murski Soboti. Najstarejši Roman pa je po smrti očeta skrbel za domačijo. Tinček je veliko razmišljal o globljem pomenu stvari, o duhovni in čutni zaznavi. Nekega dne so se z materjo in Romanom odpravili na pot in samo mati je vedela kam potujejo. Ko so šli po hribu navzdol se je zlomil voz. Po pomoč so odšli do prve hiše, kjer je prebival umirajoči mož, ki je zbolel za sifilisom in njegova žena. Njena lepota je prevzela vse, najbolj pa Romana. Ko so popravili voz, so se vrnili nazaj domov. Ko je Tinček naslednjič prišel iz Murske Sobote, je izvedel, da Roman ostaja pri lepi ženi, mati pa je nesrečna molila za bolehnega moža, da bi čimprej umrl, da Roman ne bi živel v grehu. Tinčku se je zdel greh moliti za smrt živega človeka in zopet se je poglobil v razmišljanje o tem, kaj je greh. Spoznal je, da je človekovo početje ena sama zmota, da je ljubezen nad grehom in da ljubezen greh opravičuje. Razmišljal je o poti, ki so jo opravili z materjo in se sprašuje, kdo je vplival na to, da je mati izbrala ravno tisto cesto, ki je vodila do sifilitičnega moža. Bog ali hudič? Kmalu dobi pismo, da je umrl mož s sifilisom. Na njegovem pogrebu se je v Tinčku nekaj premaknilo. Odločil se je, da bo ostal doma in ne bo postal duhovnik. Mati je zgrožena spoznala, da se je v Tinčkovo dušo naselil hudič.
Divji petelin
(približno 4600 besed)
Roza se je znašla v veliki duševni krizi. Imela je razmerje s poročenim lovcem, očetom treh otrok, s katerim se je občasno dobivala v gozdu pri bivaku. Ko je nekega dne prišla domov, je zaman klicala sina Andreja, da bi parkiral avto v garažo. Našla je njega in njegovo punco nezavestna v kopalnici zaradi mamil, nato pa v moževi denarnici odkrila sliko ženske, za katero je vedela, kdo je, saj ji je mož odkrito povedal zanjo. Morala je oditi stran in se pomiriti v gozdu. Menila je, da ima ženska lahko prav tako nagone kot moški. Ona ima pravico do drugega, če ljubezen do moža usiha, mož, brez ljubezni do nje, pravico do ljubimke in sin pravico do heroina v kopalnici. Doma si je na zdravi dojki zatipala otrdlino in se zavedla, da se ji je rak zopet razširil. Nato pa je v kopalnici zalotila še moža z ljubico pri kopeli. Pred očmi se ji je zameglilo. Želela je pobegniti, a po glavi se ji je podilo toliko misli, da ni bila sposobna vožnje. V njej so se zapletala hrepenenje po iskreni ljubezni, izpuhtela ljubezen do moža in zasvojenost sina. Ni imela nikamor iti, zato se je vrnila domov v prazno hišo.
Kačja kraljica
(približno 7700 besed)
Pisatelj se odloči, da bo zapisal, kar se je ohranilo v ustnem izročilu okoli gradu v Slovenskih Goricah v času križarskih pohodov. Na omenjenem gradu se je v beli srajčki rodil kresnik, kar je pomenilo, da mu je bilo določeno izjemno poslanstvo. Ta je premagal velikana, ki je ugrabil njihovo čredo govedi. Nato je premagal zmaja, ki je bil pred grajskim vhodom in se poročil z njegovo sestro zmajevko. Okoli gradu v jarku pa je bila velikanska kača; šlo je za jago- babo Pehtro, ki se je iz ljubosumja do kresnika spremenila v kačo. Ta je imela na sebi čudežno krono, ki ji je omogočala nesmrtnost. Ponoči se je spremenila v lepo žensko in zapeljala kresnika, ki so mu mišice povsem otrdele in se ji ni mogel upreti. Zjutraj je kresnik sledil Pehtri v kačo in uspelo mu je, da je kača izginila. Ob slavju, ki ga je bil deležen se je zagledal v dekle, ki je plesala v kolu. Zmajevka je bila ljubosumna na Pehtro in se je odločila maščevati tako, da bo nadnjo spustila škorpijona, ki jo bo pičil v ranljivo peto. Kresnik je vzel krono in jo nataknil na dekle v kolu, ta pa se je spremenila v kačo. Pehtra in kresnik sta izginila neznano kam. Pisatelj je še naprej brskal po starih spisih, da bi ugotovil usodo kresnika. Ko so na gradu prebivali križarji so vsako noč slišali zvoke in to naj bi bil kresnik. Ta se vrne nazaj na grad. Kačja kraljica ga je tokrat v obliki kačjega kralja zopet zasledovala. Kresnik jo ponovno išče po Beli krajini. Kaj pa se je s kresnikom tretjič zgodilo ni znano ali zapisano. Pisatelj si je šel ogledat ta grad in opisuje nam, kako je šel v gostilno v bližini gradu in razglabljal s krčmarico in možakarjem o zgodovini gradu.
Gamsova sled
(približno 4000 besed)
Visoko v gorah je živel gospodar s svojo ženo in hčerko Majo. Zanj so delali njegov sosed s sinom in dekla, ki je imela razmerje z gospodarjem. Sin je bil pastir, ki je vsak dan z deklo peljal gospodarjeve ovce v gore. Maja mu je vsakič naročila, naj ji prinese šopek rož, oče pa ga je večkrat opozoril, naj se varuje gamsove sledi čez skalnat hrbet in naj ga ne zasleduje. Na skalnatem previsu je zagledal orla, ki je imel v krempljih mladega gamsa. Posvetilo se mu je, da lahko pride do gamsov in jih reši pred orlom. Skušal je najti gamsovo sled, a je ni našel. Iz ljubezni si je želel prinesti gamsa Maji. Zopet se je podal na greben za gamsovo stezo, kar mu je tudi uspelo. Ponosno je prinesel gamsa v dolino Maji. Gospodar je bil jezen in mu je, tako kot že ničkolikokrat, prisolil zaušnico, saj bi mu lahko kakšna ovca sledila in padla v prepad. Pastir pa se je le smejal. Nihče mu ni mogel uničiti tega občutenja prve ljubezni.
Nela in Ulen
(približno 4500 besed)
V flamski deželi, v samotni pokrajini sta bili na samem dve hiši. V eni je živel oglar s svojo ženo Valentino, v drugi pa samotarska ženska, poznana kot zeliščarica. Primerilo pa se je, da sta obe ženski naenkrat zanosili. Valentina je čutila solidarnost zeliščarice, ki je živela v samoti in usmiljenje do otroka, ki mu zeliščarica ne bi mogla nuditi pravega doma. Sprejela je sosedinega dojenčka za svojega. Novorojenčka Nela in Ulen sta si bila zelo različna, zato so se med ljudmi porajali dvomi. Ulen je bil radoveden fant, prav nič podoben svojemu očetu in je dostikrat odhajal od doma. Nekega dne med igro z Nelo ju je prekinil konj z žensko na sedlu. To je bila žena grofa, ki so ga usmrtili, ker je bil naklonjen protestantom. Ženska se je pred njim slekla in moral jo je prijeti za prsi. Ulen je to zgodbo pripovedoval doma in mati je zaskrbelo zanj. Nekega jutra so mimo hiše potovali slepci, ki jim je cesar odvzel vid in ljudi nagovarjali k uporu proti cesarju in papežu. Povedali so tudi, da bodo v mestu sežgali zeliščarico, zaradi katere naj bi nekemu gospodu poginila krava, ker je zeliščarica ni pozdravila. To je Nelo zelo prizadelo. Slepci so kričali k uporu in Nela in Ulen sta izginila. Čez nekaj let, ko so se boji končali, in ko so bili fevdalni oblastniki, cesar in papež premagani, je oglar opazil Nelo in Ulna pri reki. Postala sta geza; bojevala sta se proti cesarju in cerkveni oblasti, ki so nad ljudmi izvajali inkvizicijo. Tega dne pa sta se vrnila domov kot mož in žena.
3 Viri in literatura
Viri
* Franček BOHANEC: ''Odločitve: ljubezenske novele''. Ljubljana: Viharnik, 2000.
Literatura
* Barbara Ivančič KUTIN: Pogovor s Frančkom Bohancem ob njegovi 80-letnici. ''Slovstvena folkloristika: glasilo Sekcije za zbiranje in raziskovanje slovenske slovstvene folklore'' 3/1 (2004). 28-30.


Korak čez

Magdalena Cundrič: ''Korak čez : [zbirka črtic]''. Jesenice: Založba Žetev, 2003. 78.str
1 O avtorici
Magdalena Cundrič je slovenska pisateljica in profesorica. Rodila se je 5. januarja leta 1946 na Bledu. Na Filozofski fakulteti je študirala angleški in nemški jezik, na Ekonomsko-poslovni fakulteti v Mariboru pa zunanjo trgovino. Več kot 30 let je bila zaposlena kot profesorica angleškega in nemškega jezika na Gimnaziji Jesenice, kjer je bila v letih 2002 in 2003 tudi ravnateljica. Sedaj je upokojena in živi na Jesenicah. Poročena je s slovenskim pesnikom, pisateljem, dramatikom, slikarjem in profesorjem slovenskega jezika Valentinom Cundričem. V zakonu sta se jima rodili 2 hčerki, Monika in Andreja.
Prvi roman z naslovom Ambis je izdala leta 1986 pri Prešernovi družbi. Od takrat do leta 2007 je pisala kratke zgodbe in igre, dve sta bili predvajani na Radiu Slovenija. Njene zgodbe lahko najdemo v ''Mladiki'', ''Novi Atlantidi'', ''Primorskih srečanjih'', ''Svobodni misli'' in ''Aritasu''. Kratke zgodbe je najprej izdala leta 2003 v samozaložbi pod naslovom ''Korak čez'', leta 2011 pa so, dopolnjene s še tremi zgodbami, izšle pri založbi Ekslibris, pod naslovom ''Ko polži letijo''.
2 Izdana dela
2.1 Romani
*''Ambis'', Prešernova družba (1986)
*''Rajska vrata'', Ved (2007)
*''Tulpa'', Žetev (2009)
*''Poslednja molitev'', Žetev (2011)
*''Gateway to heaven'', Žetev (2011)
*''Dežela oblakov'', Ved (2012)
*''Čaj v parku'', Založba Mladika (2013)
2.2 Kratka proza
*''Korak čez : [zbirka črtic]'', Žetev (2003)
*''Korak čez (Dopolnjena in prenovljena izd.)'', Žetev (2009)
*''Ko polži letijo'', Ekslibris (2011)
2.3 Ostala dela
*''Abraham v vesolju'', Radio Slovenija, Uredništvo igranega programa (1999)
*''Kako sam izdelam svojo knjigo'' (soavtorja Jure in Tadej Štojs), Žetev (2005)
*''How to make my own book'' (soavtorja Jure in tadej Štojs), samozaložba (2005)
3 O zbirki
''Korak čez'' je zbirka kratkih zgodb, ki so bile izbrane na raznih natečajih, prav tako pa so bile že vse objavljene v revijah ali po radiu. Zbirka obsega 15 zgodb, ki so si med seboj zelo različne. Šest zgodb ima posebno obliko, tri so napisane v obliki pisma, druge tri pa v obliki radijskega eseja, recepta in nekrologa. Pojavlja se prvo- in tretjeosebni pripovedovalec. Prevladuje eksistencialna tema, človek mora sam ustvariti svoje bistvo in ga tudi določiti z dejanji. Motivi, ki se pojavljajo v zgodbah so: odtujeni odnosi, hrepenenje, osamljenost, smrt, življenje. Nekatere zgodbe so politično obarvane.
3.1 Obnove zgodb
*''Njena zadnja priložnost'' (približno 1900 besed)
Skoraj 50-letni Ivani je zdravnica na pregledu svetovala, naj se neha ozirati na druge in končno zaživi svoje sanje, dokler ji zdravje to še dopušča. Ivana je osvobojena odšla iz ordinacije, kljub očitkom je bila pripravljena oditi na svoj osamljeni košček zemlje in tam slikati. Po tednu dni pa se je že pojavila na vratih prijateljice Sare. Doživela je razodetje, ugotovila je namreč, da ne zmore živeti sama. Šele v osami je spoznala, kakšno vrednost imajo zanjo ljudje, ki jo obdajajo.
*''Zgodi se, kar se mora'' (približno 3200 besed)
Ana je bila že zjutraj ošteta s strani osorne gospe Turner, pri kateri je delala kot služkinja. Komaj je čakala, da jo, tako kot vsako dopoldne, pokliče sošolka Christine. Tokrat pa je telefon ostal nem. Popoldne je izvedela, da je Christine v komi zaradi mamil, za nameček pa jo je zvečer napadla še gospa Turner zaradi obiska njenega temnopoltega sošolca Aziza. Ana je pri priči zaprosila za zamenjavo družine in izkazalo se je, da so bili Williamsovi čisto nasprotje Turnerjevih. Ana je nato pomagala Christine, da se je zaradi dela na črno vrnila domov na Norveško, kjer je v enem tednu umrla. Po mnogih letih spremljamo Ano, katere bolečina zaradi Christinine smrti je še vedno prisotna, kako odpelje svojo hčer Natašo in njeno prijateljico na potep po Evropi.
*''Dokler ju smrt ne združi'' (približno 2300 besed)
Zakonski par se je neprestano prepiral. Mož je ženo poniževal in ji dajal občutek, da je ničvredna. Zato se je žena nekega dne kratko malo odločila, da se bo ločila. Omahovala je samo zato, ker je vedela, kako nesamostojen je njen mož. Le-ta pa se je delal, kot da ne sliši njene želje po ločitvi. Kljub vsemu ga je imela rada, želela je, da po ločitvi ostaneta prijatelja. Pred kosilom je mož začel pomivati balkonsko šipo, katero je le še bolj zapacal. Žena je po ponovnem prepiru ogorčena odšla. Po vrnitvi v stanovanje je začela čistiti šipo, ni pa opazila, da je vijak obešalnika za perilo, ki se ga je oprijela, odvit … Mož se je medtem nervozno presedal v kavarni, ko pa je zaslišal rešilni avtomobil, se je vrnil v stanovanje in oblekel črno obleko. Ker ni šel niti na ženin pogreb, je začelo sosede skrbeti. Našli so ga mrtvega v naslonjaču.
*''Botra'' (približno 3200 besed)
Ivan je imel že od otroštva nočne more o svoji botri, h kateri ga je stric pri 3 letih odpeljal v rejo. Starka ni bila v celoti slaba, le navaditi se je moral njenih dobrih in slabih obdobij. Ko je umrla, je šel v internat, kjer se mu je vsak dan pojavljala v morastih sanjah. Zaradi tega je večino časa preživel v bolnišnicah, kjer ga je vzljubila tako čistilka Barbara kot tudi njena otroka. Od tega trenutka se mu starka ni več prikazovala.
Ivan je stal pred stavbo, kamor so se Barbara, ki je ravnokar rodila njegovega otroka, in njena otroka preselili. Želel je izvedeti, zakaj ga je zapustila. Končno se je opogumil in pozvonil pri vratih, odprla mu je Barbara, ki ga ni bila niti malo vesela. Drla se je nanj in ga zmerjala z norcem, otroci pa so veselo skakljali okoli njega. Ivan je zgroženo ugotovil, da se v Barbari skriva botra. Želel je videti svojo novorojeno hčerko, vendar je v stanovanju ni našel. Barbara mu je povedala, da jo je prodala. Ivan jo je začel daviti, misleč, da je botra. Ko je njeno telo postalo mlahavo, je začel presrečen klicati Barbaro, da starke ni več.
*''Ljubezen moja'' (približno 700 besed)
Secrecy je napisala pismo svoji ljubezni, v katerem pravi, da je ljubezen poleg sreče tudi trpljenje, saj si razpet med sabo in človekom, ki ga ljubiš. Tako razmišljanje jo je pripeljalo do tega, da je hotela končati razmerje, vendar ni nikoli imela poguma tega povedati na glas. Odločitev je prepustila svojemu partnerju, in ko je prišlo do tega trenutka, se je znašla pred mukami. V sebi pa je zaslišala njegov glas in pomembno je bilo samo to, da se je njen ljubljeni vrnil. Vsakič, ko je odšel, je doživljala muke, dokler se ne vrnil in se je začaran krog spet ponovil. Zdaj, ko je starejša, ve, da se bo v tem krogu vrtela do svoje smrti.
*''Začni brez mene'' (približno 400 besed)
Pripovedovalčeva žena je zanemarjala svojo družino zaradi svojega propadajočega podjetja, želela ga je namreč rešiti. Pripovedovalec se je tako sam boril z njunimi otroki. Za Lukčev rojstni dan je žena povabila kopico otrok in njihovih staršev, a je sama zamudila; prišla je šele na koncu zabave. Bila je vesela, saj je rešila svoje podjetje, moža pa je povabila v spalnico. Le-ta se je oblekel in se odpravil ven, začudeni ženi pa rekel, da gre reševat prijatelje, ki se utapljajo v pivu.
*''Virus'' (približno 2300 besed)
Pripovedovalka je ob letnem pregledu v firmi, kjer je delala, izvedela, da je okužena z virusom. Zbala se je za svojo službo. Ni želela biti ena izmed odpadnikov na farmah, katere je poganjala negativna človeška energija, pozitivna pa je bila udušena. Odločila se je za gensko operacijo. Zdravnik ji je povedal, da je virus nemogoče uničiti z operacijo, saj se le-ta napaja nekje od zunaj. Najprej bi bilo treba uničiti vir virusa in šele nato popraviti napake v pripovedovalkini energiji. Ko je tavala po mestu, je srečala moškega in ugotovila, da je ravno on kriv za njeno okužbo. Neka neznana sila ju vlekla skupaj, tudi on je bil okužen zaradi nje. Ko je to opazil direktor, ju je želel eliminirati, vendar je po nesreči pritisnil napačni gumb in firma je eksplodirala. Pripovedovalka in moški imata na koncu zgodbe 8 otrok, sta srečna, a postarana. Nič ni strogo določeno kot prej.
*''Otroci v tretjem tisočletju - pekel ali nebesa? (radijski esej)'' (približno 2200 besed)
Prehod iz tisočletja v tisočletje izzove velike upe in strahove. Raja bodo deležni le otroci bogatih staršev. Prvi temelj je ta, da bo otrokom mogoče odstraniti vse hibe in nagnjenosti k boleznim še pred rojstvom. Drugi temelj je za zdaj zelo onesnaženo okolje, ki bo tekom let preraslo v nekakšen višje razvit ekosistem. Tretji temelj pa bo dom, ki bo moral biti brez nasilja. To pa ni dovolj, otrok bo potreboval tudi prisotnost staršev, kar že danes precej olajšujejo mobilni telefoni. V 3. tisočletju ne bo več klasičnih družin, temeljile bodo na daljinski povezavi med člani. Ostane še strah pred šolo. Učenje namreč zahteva napor in zbranost, nekateri otroci tega ne zmorejo, druge pa begajo stvari, ki niso povezave s šolo. Šola kot pekel bi se lahko odpravila z zapomnitvijo brez napora ali z učenjem v spanju. Tako bi bil raj postavljen. Manjka le še vsebina. Vse več mladostnikov kot tudi odraslih se zapira v virtualni svet, zaradi česar se posledično v pravem ne znajdejo več. S takim rajem pa bodo zadovoljeni le um in čuti, človek pa ima še dušo, ki mora dojemati lastni bit. To pa materialistični plati novega tisočletja ne bo po godu. Tretje tisočletje bo torej raj za tiste, ki jim bo materialistični svet uspel, s tem bodo uspavali duha in izgubili človeškost. Pekel pa bo za tiste, ki zaradi prebujenega duha ne bodo zadovoljni s ponudbo materialističnega sveta. Druga, večinska in revnejša polovica sveta pa bo doživljala tako pekel kot raj. Trpeli bodo zaradi osebnega pekla, ki ga bo sprožila izguba ljubezni in prijateljstva. Ta pekel pa bo hkrati predstavljal tudi trenutke raja.
*''Pod preprogo'' (približno 1400 besed)
Gospa Helena se vrne domov iz obiska pri sosedi Pavli. Stopi v možev kabinet in začne razpredati o uspešnosti zakona in o tem, kako je njun zakon pravi, sosedin pa razpada. Helenin mož Antonij ne spregovori besede, le sedi za mizo. Helena na mizi zagleda madež in medtem ko briše, mož izgubi ravnotežje in pade na tla. Nato na preprogi zagleda še drobtine. Med sesanjem neprestano govoriči in premika moža, da bi lahko posesala preprogo. Med tem jo zmoti prijateljica, ki z grozo ugotovi, da je Antonij mrtev. Gospa Helena pa se ne pusti zmesti, prijateljico nežno odslovi, sama pa se odpravi na klepet, pred tem pa možu naroči, naj si vzame kaj iz hladilnika, če bo lačen.
*''Pasje življenje'' (približno 1500 besed)
Pripovedovalka si v bližini porcelanaste mačke, ki naj bi predstavljala egipčansko božanstvo, zaželi zamenjati življenje s psičko Pegi. In res, pripovedovalka se znajde v telesu psičke in obratno. Mačka pove, da jo nazaj lahko spremeni le psičkin gospodar, torej pripovedovalkin mož, ko bo rekel psički, da jo ima rad. Pripovedovalka se v zamenjani vlogi dobro počuti, saj je mož do nje prijazen, Pegi pa medtem v pripovedovalkinem telesu trga od zavisti. Pripovedovalkin mož reče psički, ne vedoč, da je v njenem telesu žena, da jo ima rad in da ni bila žena nikoli kaj prida. Ob tem si pripovedovalka in psička zamenjata telesi, mož pa si ob ženinem kričanju zaželi, da bi postal pes. Zdaj je Pegi pripovedovalkin mož, slednji pa je njun hišni ljubljenček.
*''Lažemtorej sem'' (približno 400 besed)
Veronika Jeseniška in Aprila Prva iz slovenskega mesta LAŽEMTOREJ SEM v pismu sporočata zaposlenim, da sta postali novi lastnici zdravilišča Rogaška Slatina. Podedovali sta ga od tete, ki je v tukajšnji igralnici zapravila precej denarja, katerega je podedovala od prednikov. Novi lastnici naj bi predstavili oporoko 1. aprila.
*''Poštenost po slovensko'' (približno 1200 besed)
Rogatka piše pismo predsedniku odbora za človekove krivice, gospodu RogSla. Pravi, da naj bi bila oporoka Goljufkovih, torej Veronike Jeseniške in Aprile Prve lažna, saj naj bi Rogaška Slatina pripadala njej in njeni sestrični Slatki. Ogoljufani sta se lotili podjetništva, cilj le-tega pa bil poleg vrnitve Slatincev tudi pomoč revnim. Rogatka sreča še svoja pokojna strica Levička in Desnička ter njuno mamo Vladko, ki so na poti v nebesa. Želijo ga namreč razprodati, prav tako kot so pekel. Slatki je teta Vlada pokradla ves denar, tako da Rogatki ni preostalo drugega, kot da stavka pred parlamentom.
*''Vse moje ljubezni'' (približno 1100 besed)
97-letna Senolina panično razlaga svoji 3 mesece mlajši prijateljici Rozalini, da se je treba v prihajajočem letu zaščititi pred peklenščki, ki jih je videla v kartah. Senolina je nameravala za silvestrovo obesiti nase vse slike svojih ljubezni, ker naj bi jo obvarovale pred peklenščki. Starki sta ugotovili, da imata enega moškega istega, začeli sta se ruvati in na koncu so bile Senoline slike zmečkane, Rozalijini spomini pa so končali v kaminu. Po tem sta skupaj zaspali na kavču; peklenšček pa jima ni prišel do živega.
*''Visokokakorični obed za visoke naskoke'' (približno 400 besed)
Avtorica daje nasvet za obed, ki nas lahko pripelje do položaja, kjer je potreba moč. Za predjed so pečeni možgani ali jajca, ki jih odtrgamo volivcem; za glavno jed na žaru spečemo svojega nasprotnika in nato pojemo votle volivce; za poobedek pa je steklenička ricinusovega olja, ki potisne volivce navzdol po prebavnem traku.
*''Nekrolog'' (približno 800 besed)
Ihtihozaver Noriški piše nekrolog Ambiciusu iz Noreje, ki je slovel kot odličen plezalec. Najprej je njegov usodni padec skoraj zakrivil šibkejši spol, ki se mu je približal v času najgloblje estivacije. Vendar sta Ambiciusu ob smrti pomagala Slinar in Brizgač, tako da se je prilepil na desni list, česar pa pisec nekrologa ni mogel razumeti, saj ga je ta stran večkrat izdala kot leva. Ambiciusa je bil kljub temu na svoje listu neustrašno letel, nato pa se je spotaknil ob Lenivca in omahnil v smrt.
4 Natečaji in nagrade
S štirinajstimi zgodbami se je na natečajih uvrstila med prvih deset, štiri pa so bile nagrajene. Leta 2011 je zgodba ''Ko letijo polži'' je prejela 1. mesto na anonimnem natečaju Radia Slovenija, ''Virus'' je bila nominirana za tretje mesto, njen esej o 3. tisočletju pa je bil med najboljšimi desetimi. Na natečajih Borze humorja Rogaška Slatina so bile med najboljšimi desetimi izbrane zgodbe ''Lažemtorej sem'' leta 1996, ''Pasje življenje'' leta 1997, ''Oporoka in pogrebni govor'', ''Vse moje ljubezni'' leta 1998 in ''Poštenost po slovensko'' leta 1999. Na natečaju revije ''Primorska srečanja'' sta bili izbrani ''Nekrolog'' in ''Ljubezen moja'', medtem ko je bila zgodba ''Začni brez mene'' najboljša v reviji ''Svobodna misel''. Zgodbe ''Dokler ju smrt ne združi'', ''Zgodi se, kar se mora'' in ''Njena zadnja priložnost'' pa so bile izbrane na natečajih ''Mladike'', kjer je 2. mesto zasedla njena ''Zgodi se, kar se mora''.
5 Viri in literatura
Viri
* Magdalena CUNDRIČ: ''Korak čez [zbirka črtic]''. Jesenice: Žetev, 2003.
Literatura
* Magdalena CUNDRIČ: ''Ko polži letijo''. Grosuplje: Esklibris, 2011.
* Miran HLADNIK: Slovenski zgodovinski roman. Ljubljana: Znanstvena založba Filozofske fakultete, 2009. 174.
* (12. 12. 2013)
* (12. 12. 2013)


Emil Filipčič

Emil Filipčič: ''Problemi''. Ljubljana: Študentska založba, 2009 (Knjižna zbirka Beletrina). 365 str. Spremna beseda:Urban Vovk.
1 O avtorju
Emil Filipčič
2 O romanu
Problemi so sestavljeni iz navidezno treh ločenih delov, ki skupaj tvorijo celoto; prvi del je sestavljen iz 59 krajših poglavij, v katerih nastopajo Norman Mailer, Franz Kafka,Jaroslav Hašek, Albert Camus in Jean-Paul Sartre; rdeča nit je želja po tem, da skupaj napišejo roman, glavno dogajanje pa spremljajo vsakodnevni dogodki (druženje v baru, omemba skrbne mame, ljubezni, spremljanje nogometa…); pripovedovalec je prvoosebni in tretjeosebni.
Drugi del je sestavljen iz 4 delov. Tu spremljamo življenje Ludvika Kima-Kirka in njegove ljubezni do Karoline ter želje po pestrosti dogajanja v Ljubljani, ki doseže vrhunec z zasedbo Opere. Tretji del pa je zopet niz 21 fragmentov; glavne osebe se menjajo, večino časa sta to Don Kihot in Sančo Pansa, na trenutke pa je glavna oseba avtor sam - torej Emil Filipčič. Omenja smrt matere, spomine na otroštvo ter ponos ob napisani knjigi.
Bogataj omenja, da so Problemi pisanje o tem, kako se trgovskemu pomočniku utrne želja, da bi bil slaven (in) pisatelj, da bi bil taglavni - cel roman je lepljenka spominov na lastni lik in delo.
Spremno besedo z naslovom ''O težavah s problemi v nekaj problemskih fragmentih'' je napisal Urban Vovk. V njej zapiše, da fabula ne poteka linearno, premočrtno, pač pa da je pomembna ravno nelinearna dinamika, saj tako najlažje zapišemo težko ulovljive trenutke. O piscu in delu še zapiše: »Ves čas se trudi pisati svojo knjigo tako, kakor svojo pisateljsko sprotnost spontano živi, pri tem pa se nenehoma sprašuje o sebi in svoji pisateljski drži.« (str. 357)
2.1 Obnove poglavij
Prvo poglavje
Prične se z opisom prihoda Normana Mailerja v Beograd leta 1962; tam sreča Jaroslava Haška, s katerim se odpravita v Ljubljano, kjer ju pričakajo Franz Kafka, Albert Camus in Jean Paul Sartre. Sartre pristavi, da mu je všeč začetek poglavja, Kafka pa mu nasprotuje; meni, da bi bilo bolje začeti s tem, kako se je sam istega leta izgubil v Ljubljani. V poglavju izvemo še, kako je Norman Mailer našel prijatelja ter kako Nietzsche ni zblaznel, ampak je v resnici telesno spoznal, da ne more več misliti.
Drugo poglavje
Haška zanima, koliko knjig je kdo izmed omenjenih prebral leta 1998; sam je prebral dve, tretje pa le 32 strani saj v njej ni zaznal duhovnega napredka.
Tretje poglavje
Kafka pripoveduje, kako se je v otroštvu spraševal, če lahko Jezus leti; nato pripoveduje o želji, da bi postal pisatelj in kako je včasih bilo lažje zasloveti. Camus pristavi, da je pri nogometu dobil gol in da se mogoče z njim že vse življenje le sili. Hašek razpravlja o pisanju, Miler gre po zelje.
Četrto poglavje
Prične se z opisom prihoda na Bohinj. Nato Sartre pohvali Mailerja za dober uvod ter pristavi, kako je bil zamorjen, ko se je vse to v Bohinju resnično dogajalo. Camus omenja Pomladanko,Zimenko in Jesenko; njegova mama je jezna, ker je ne pelje v kino in ker je hotela kuhati hrenovke,on pa je jedel burek. Nato opazi napako v prvem poglavju, a ga Kafka pomiri, da je že sam popravil zapaženo napako.
Pomladanka pravi,da ni treba pisati o njej, ker ve, da jo ima Franz rad.
Peto poglavje
Sartre ugotovi, da v mislih govori v okrajnem žargonu.
Šesto poglavje
Kafka meni, da naj peto poglavje ostane,zato da vidimo kakšni tepci smo lahko ljudje.
Sedmo poglavje
Camus predlaga, da pojedo jajca in gredo na tekmo; vsi se strinjajo razen Mailerja, ki pravi, da bodo danes čufti.
Osmo poglavje
Pisec nekomu zaupno razlaga, da se le delajo,da so umetniki.
Deveto poglavje
Pisci razpravljajo o tem, kako je biti pisatelj in kako te vidijo mediji.
Deseto poglavje
Zopet steče pogovor o jeziku; Mailer izgubi denarnico, a jo kasneje najde v bundi. Sledi cenzurirana pesem.
Enajsto poglavje
Kafka je srečen,ker je bolan, saj lahko brez slabe vesti lenari; Camus pripoveduje o tem, kako je neki Buck igral košarko, zdaj pa jaha konje. Mailer posluša afriško glasbo.
Dvanajsto poglavje
Sartre omeni, da so do sedaj večinoma poslušali le Bacha.
Trinajsto poglavje
Kafka razmišlja v angleščini; Sartre ugotovi, da več dosežeš s številkami kot s črkami. Hašek razlaga, kako je nek producent želel, da režira filme o pragozdnih živalih, Tončku Balončku. Kafka navdušeno razlaga o tem, kako bodo posneli film; ker je zaljubljen lahko napiše roman. Mailer odide po pleskavice in upa na snov za 14 poglavje.
Štirinajsto poglavje
Kafka je sam na Občinah; všeč mu je njegova hotelska soba. Nato prične pogrešati Sartreja, Mailerja in Haška,zato jih pokliče.
Petnajsto poglavje
Sartra zanima, kako se je Kafka imel v Trstu. Nato je govora o Sartru; kako je prenehal hoditi v službo,pričel popival, ni več kadil toliko trave,saj ni imel denarja. Kafka poudari, da živi z mamo in kako nesrečna je bila, ko je popival. Mailer opisuje pohod na Mojstrovko. Sartre je nesrečen, ker nima snovi za roman; Mailer pove, kako hočejo biti vse ženske v romanih cenzurirane.
Šestnajsto poglavje
Hašek ugotavlja, da se z družbo s katero popiva, trezen ne počuti dobro; veliko ima skrbi, čeprav mama plačuje vse položnice. Beckett reče Hašku, da se bo napil in da bo uničil predstavo, kjer igra. Spreta se, nato gresta jest. Pripoved prekine Camus, ker mora vse cenzurirati.
Sedemnajsto poglavje
Beckett in Hašek sta na kosilu. Hašek hlepi po vinu; ugotovita da je to tresenje - ta trepet elektronov preden dobimo nekaj, po čemer hlepimo - življenje.
Osemnajsto poglavje
Hašek ugotovi, kako mineva čas in da sta bila starša v bistvu mlada ko sta ga rodila, čeprav sta se mu vedno zdela stara. Pristavi še,da glede na to koliko ljudi pozna, ni čudno da je kar naprej na pijači.
Epilog: Emil piše, kako se je zapil,ker ljubljene ni videl že nekaj mesecev.
Devetnajsto poglavje
Piscem se je pokvaril pisalni stroj, a če bi pisali s kemičnim svinčnikom, bi bil svet popolnoma drugačen. Camus spozna, da se je vedno želel izkazati pred ljudimi; spomni se na nastop v Kamniku, kako ni vedel kam, kako je spoznal Toneta in ga občudoval, ker je bil tako prepričan vase. Pred nastopom je imel tremo, a ko stopi na oder, se mu vsi smejejo in ga odobravajo. Srečen je, ker mu je uspelo zabavati ljudstvo in zaslužiti.
Dvajseto poglavje
Max Brod pokliče Kafko, da se domenita za smučanje; Kafka mu razloži, kakšne probleme ima pri izdaji knjige; naenkrat je na drugi strani telefonske linije Sartre, ki ga vabi, naj pride na hrano in pijačo ter na joint.
Enaindvajseto poglavje
Camus pripoveduje, kako dober je bil v nogometu, Sartre pa pove, da je napisal dramo.
Dvaindvajseto poglavje
Kafka pripoveduje, kako je po želji, da bi nekaj napisal, iz šolskega okna zlival kakav na klobuček neke gospe. Naslednji dan pa je prišel v razred ravnatelj in jim govoril o koncentracijskem taborišču.
Triindvajseto poglavje
Poglavje govori o tem, da so junaki knjige uživači; mama jim streže, pospravlja in skrbi zanje.
Kafka si kot trgovski vajenec želi postati pisec; pisal bi za revijo Stop–to se mu je leta 1992 tudi uresničilo. Občuduje svojo nagrado za vlogo v Butnskali; razmišlja o snemanju, vlogi, kako je igral in pomislil, da bo mogoče služil kot igralec.
Štiriindvajseto poglavje
Mailer gleda humoristično nadaljevanko, razmišlja o lastni dekadenci, o tem kako je prišel na Radio Študent, v uredništvo Problemov…
Petindvajseto poglavje
Hašek in njegov prijatelj Bicek otipavata ženske na bazenu.
Šestindvajseto poglavje
Camus je pri 16 letih šel po snegu do zaprte trgovine; bila je še tema. Pred trgovino sta že bili Marica in Neli; ker še ni bilo šefa, so šli do pekarne. Tam so zaslišali pok – šef je imel nesrečo.
Sedemindvajseto poglavje
Sartre ugotovi, da beseda uresničiti pomeni,da gredo želje v nič (u-res-nič-iti). Srečen je,ker je igral na odru Drame,kot vsi slavni pred njim.
Osemindvajseto poglavje
Arthur Schopenhauer da Sartru nasvet, naj dvigne denar in naj plača stanovanje ter nese nekaj denarja še Zimenki in sinu, pa bo začasno rešen skrbi.
Devetindvajseto poglavje
Mati opozarja Kafko glede fantaziranja; Mailer pa je jezen, ker še vedno ne ve, če bo kdo objavil njegovo knjigo.
Trideseto poglavje
Kafka se sprašuje, ali naj naredi svojo oddajo na Radiu Študent, ali naj se vrne na Radio Ga Ga.
Enaintrideseto poglavje
Kafku ne pomaga, če se preimenuje v Camusa oziroma v kogarkoli drugega–še vedno je to on. Mailer ne more spati, zato gre v bar na pivo.
Dvaintrideseto poglavje
Haškek reče, da je Cavazza glavni pri igri Bolha v ušesu, ki so jo igrali v Novi Gorici. V resnici pa je bil sam glavni, a tega ne prizna zato, ker je imel Cavazza večji honorar in vlogo.
Triintrideseto poglavje
Mailer razmišlja, kako je napisal roman Grein Vaun, ki je bil ocenjen kot eno boljših del. Sartre gre po liter merlota, da ga bodo večer popili, ko bodo gledali Gozdarsko hišo Falkenau
Štiriintrideseto poglavje
Sartre je pomirjen, ker ima merlota v hladilniku.
Petintrideseto poglavje
Mailer leži na postelji in razmišlja o boju samega s sabo.
Šestintrideseto poglavje
Sartre se zaplete v pogovor z mladim poslovnežem, ki mu pove, da je moral znati na pamet delo Grein Vaun.
Sedemintrideseto poglavje
Camus gre v Župančičevo knjižnico po knjigo Grein Vaun in vidi, da je res vsa podčrtana in popisana.
Osemintrideseto poglavje
Kafka odide ven; v baru Muca ni nikogar, bar Carmen pa je zaprt, zaradi prevelike najemnine.
Kdo ve, katero poglavje?
Kafkova mama izgubi njegove liste, a tega ne prizna, on pa postaja v življenju čedalje bolj brezvoljen. Mailer nastopa in se druži z ljudmi,ki ga cenijo, zato se tudi boljše počuti.
Štirideseto poglavje
Kafkovi listi se najdejo.
Enaintrideseto poglavje
Kafku sin podari pisalni stroj; Kafka je ponosen nanj. Pisci sedijo na vrtu gostilne in Mailer pripoveduje anekdoto, ki jo je že večkrat povedal.
Dvainštirideseto poglavje
Kafka spozna, da mora pustiti prejšnje poglavje takšno kot je.
Triinštirideseto poglavje
Kafka postane dramaturg; srečen je,ker v dani drami ni potrebno ničesar spreminjati.
Štiriinštirideseto poglavje
Franz uživa s Pomladanko; sprašuje jo, če sam beži pred starostjo. Skupaj gresta na kosilo, kopata se v reki in se ljubita. Kafka se odloči napisati roman.
Petintrideseto poglavje
Sartre pove, kako je dobil vse Sorsove posle, kako zapravlja denar; Camus mu očita grdo ravnanje z materjo ter to,da so njegova dela zanič. Sartre ga zavrne z dejstvom, da sta že dve osebi pohvalili njegovo delo Urugvaj 1930.
Šestintrideseto poglavje
Sartre pove, da se včasih počuti, da je res narejen po božji podobi. Sartre, Jimmy Hendrix in Jan Garbarek se ustavijo na bencinski črpalki v Zagorju in gredo na pivo.
Kafka leži na postelji in razmišlja o tem, kako je dobil vlogo v Košakovem filmu Zvenenje v glavi.
Sedemintrideseto poglavje
Hašek govori nemško o ljubezni.
Osemintrideseto poglavje
Kafka je v veseli družbi pri Feretu povedal,da se je začel učiti matematike in fizike.
Devetintrideseto poglavje
Nekdo mora najti nekega človeka,ki je mogoče že dedek.
Štirideseto poglavje
Vsaka ženska naj bi si želela moškega z ženo v porodnišnici; pri taki stvari ni nihče kriv, saj gre za višjo silo,privlačnost.
Enainštirideseto poglavje
Bacha je potrebno poslušati na srednji jakosti.
Dvainštirideseto poglavje
Nasvet, kako postati prijatelj s sosedom.
Triinštirideseto poglavje
Kafka spozna, da obvlada le tipkanje.
Štiriinštirideseto poglavje
Camus dobi nasvet, naj piše bolj površinsko. Direktor Spiza Tone vpraša Haška, če kaj piše in da mora pisati, vendar ima Hašek probleme s pijačo.
Petinštirideseto poglavje
Bucko je v drami in je oblečen za na oder; zagleda Dirka Bogarda kako se jezi nad psom. Bucko, Woody Allen in Marlon Brando tiho stopicajo za odrom, kjer se odvije predstava. Naenkrat se predstava ustavi, saj neke igralke, ki bi morala priti na oder, ni.
Petinštirideseto do šestinštirideseto poglavje
Kafka je skriti gost za Jureta Koširja v oddaji Res je z Mišo Molk.
Sedeminštirideseto poglavje
Camus in Jure Košir govorita v oddaji Miše Molk Res je; drug drugemu pohvalita dosežke. Tu dobimo tudi pojasnilo, da zgodba, ki jo pišejo ni linearna, saj hočejo ujeti trenutek. Nato začne Sartre opisovati trenutke.
Oseminštirideseto poglavje
Norman Mailer se nam prikaže kot eksistencialist; dovolj mu je, da ima hrano, alkohol, cigarete,televizijo.
Devetinštirideseto poglavje
Kafka se spremeni v avtobus; zunaj čakajo ljudje, da bi odšli na izlet. Med potjo omenja Pomladanko; ker ga ni dobila na telefon, jo je skrbelo, razmišlja o tem, kako rad jo ima in da je sedaj avtobus. S potniki prispejo na avstrijsko mejo; zopet razmišlja o Pomladanki.
Nato Feo reče Camusu naj piše neumnosti, ker je resnih knjig dovolj. Sartre pa ne najde konca.
I.
Kirk hodi proti Trnovem; razmišlja o tem,da se je utrdil, zdaj ko je na vasi. Ustavita ga dva miličnika ter ga povprašujeta, kaj dela tam. Spomni se, kako so te med vojno lahko povpraševali po takih stvareh. Pojasni tudi, da bo zaradi posledice elektrošokov iz leta 1974 pisal nekaj časa v prvi in nekaj časa v drugi osebi.
Kirk je prišel h Džeku domov; izvemo da je Kirk musliman in zato ne pije–on pojasni da se ga vseeno kdaj napije. Pripoveduje o težavah z izdajanjem knjige. Ugotovita, da se v Ljubljani premalo dogaja. Kirk govori o tem, da bi morali biti muslimani, da nam je krščanstvo vsiljeno.
Kirk pride do Bendžija, ki je pijan in zadet; razočaran je, ker se z njim ne da nič pomeniti. Prišel mu je povedat, da bodo z Džekom zavzeli Opero in v njej priredili spektakel. Bendži se odloči za sodelovanje, nato pa se Kirk odpravi do Karoline. Pripoveduje ji o norišnici. Govoril je o Brdarju, kako rad je bil v vojski; in da je drugim rad očital lenobo; zaprli so ga v norišnico, kjer je vse počistil.
II.
Kirk pojasni,da njegovo ime izhaja od Kirka Douglasa; pove, kako se včasih, ko je bil še mlad, v Ljubljani ni nič dogajalo – bila je tema in tišina, zato so se odločili nekaj ukreniti. Pove,kako je šel do Džošue, mu povedal za projekt z Opero in on se je strinjal z njim. Preko razmišljanja o bogu in muslimanstvu pride do Džordža; Džordž je prišel iz vojske, tam ni hotel nosti puške, govejih čevljev in pasu, saj je velik ljubitelj živali; tudi mravlje ni pohodil, čepel je in čistim osam krilca.
Nato Kirk izve,da imajo probleme z prodajo Problemov-nikjer jih namreč nočejo več prodajati-zato jih gre sam prodajat na ulico. Ponosen je,kjer je zaslužil, zato pelje Karolino v kino.
III.
Nadaljevanje govori o Titu in taksistu; Tito prispe iz Beograda in vpraša Kirka,kje je Opera. Kirk nadaljuje pot do Opere in direktorja Cvetka; dogovorita se za najemu Opere za dogodek, ki ga želijo pripraviti. Izve tudi, da na Kozorciju starček podoben Hitlerju prodaja časopis Problemi po tisoč tolarjev. Še sam prične s prodajo časopisa, dokler mu Hanžek ne sporoči, da jih bodo knjigarne zopet pričele prodajati.
Izvemo še, da Kirk ni naredil mature iz slovenskega jezika, zato mu očitajo,kako je sploh lahko pisatelj.
Kirk postane zatopljen v priprave na Opero; program je narejen, Bendži si zvije nogo,a to uredijo tako,da mu dajo voziček. Ves čas se laže,da ne bo govoril o muslimanih. V Operi sta tudi dva mračna tipa, saj se govori,da bo nekdo imel politični govor.Dvorana je nabita.
IV.
Mišo Jezernik hoče s Polono v Opero; vse je razprodano, vendar verjame v to,da lahko prek vez prideta noter. Dvorana je polna mladih, ki ne smejo kaditi, vendar to vseeno počnejo. Nato pride Hitler in pobije nekaj ljudi, miličniki pa ga mirijo. Tito se odloči,da bo šel za športnega komentatorja. Kirk ima politični govor, zato ga potegnejo dol z odra. Tito in Hitler se pogovarjata o ženskah. Predstava teče; Berta predstavlja erotične pesmi, nekdo drug esej O analizi.
Hrošček
To poglavje se prične s pesmico o hroščku, ki ga je pripovedovalec našel v stanovanju–meni, da je to mogoče njegova mama,ki je prišla gledat kako je s stanovanjem. Nato pisec razmišlja o tem, da mu je nerodno pisati o sebi v prvi osebi.
Nič je debel
I.
Don Kihot pri 54 letih ne bere več romanov, pač pa pesmi, saj junaki romanov niso več njegovi vzorniki.
Likozarjeva I.
II.
Sančo in Kihot se zopet odločita napisati roman. Don Kihot reče Sanču,da je prestar za komika; ta mu pritrdi in pove, da so bili vsi veliki komiki mlajši od 50 let, ter da bi se moral sedaj pričeti ukvarjati z resejšimi vlogami.
Tretje poglavje
Poglavje govori o Miguelu in Sanču ter o vsakodnevnih dogodkih; kako se je pokvaril pralni stroj, kako bi Sančo moral k frizerju…
Četrto poglavje
Pripovedovalec gre po Karolinin plašč h krojaču.
Peto poglavje
Minilo je eno leto in dan od mamine smrti; sledi niz dejanj, ki jih je pisec doživel v tem času-gledal je televizijo, umrl je papež, tsunami je potopil ogromno ljudi...
Šolski zvezek
Pripovedovalec je vesel,ker ima ob sebi zvezek,ki ga spominja na otroštvo. Meni,da je tudi v sedanjosti lepo imeti otroško dušo.
Še!
Pisec se tu spominja očeta in že umrlih sorodnikov.
Šesto poglavje
Poglavje opisuje nespertnosti Don Kihota; posul je kavo, Sola mu je padla na tla. Pisec še pove, da piše zato da bi odkril, kdo pravzaprav je.
Sedmo poglavje
Pisec pove, da je omenjen na internetu ter v Leksikonu; povzame, kako zelo ljudje pravzaprav hrepenimo po tem, da bi bili enaki bogu. Zopet se spomni, kako je nad nebom Beograda videl Boga.
Na koncu v bralcu zbudi dvom, da je v napisanem delu mogoče kaj nalašč zamolčal.
Prvo poglavje
Bovary pride na gimnazijo v Celje; že takoj zamudi. Ni bil priljubljen, veliko se je učil,denar pa je zapravil le za sladkarije in kino; izogibal se je slabe družbe, saj mu je oče zabičal da mora uspešno opraviti gimnazijo v predpisanem roku. Pripoved se nadaljuje s Sančom Panso, ki razmišlja o pisanju, Prešernovi nagradi.
Hrumijo motorji domači
Pripovedovalec govori o tem, kako ni maral iti v šolo,saj je vedel, da znanju od sedaj naprej ne bo nikoli več ubežal. Piše le zato,da piše; mama mu je rekla, naj namesto kletvic raje uporablja železna srajca in pa raca na vodi.
Prvo poglavje
V gostilni se znanci pogovarjajo o Emilu.
Drugo poglavje
Govori o Bovaryu,ki mu je umrla mama. Ne dobi raziskovalne štipendije za pisce; ves čas bere filozofske knjige in ugotavlja kako bedno je življenje. Pove tudi, da pisci želijo nesmrtnosti–to jim omogočimo bralci z branjem njihovih knjig tudi po smrti.
Prvo poglavje
Sestavlja ga niz nepovezanih besed.
Drugo poglavje
Govora je o histeričnem tipu, ki ni imel več kaj povedati o sebi; izgubil je sebe kot glavnega junaka.
Tretje poglavje
Sančo Pansa in Don Kihot se pogovarjata o upokojitvi.
Četrto poglavje
Pisec končno dojame, kako moteče so lahko zabave v nočnem času.
Peto poglavje
Poglavje se nadaljuje z odločitvijo po prodaji stanovanja; z zaslužkom bi odšel nazaj na deželo, kjer bi bral Descartesa. Tako ne bi bil več obremenjen s Prešernovo nagrado, Butnskalo...
Šesto poglavje
Pisec ugotovi, da je sam sebe prepričal, da piše knjigo, s katero bi kaj zaslužil, v resnici pa je ničvredna. Knjiga vseeno izide,zato je srečen.
3 Nagrade
* Nagrada Prešernovega sklada (2011) za delo Problemi (2009).
4 Odmevi v javnosti
Literarni in gledališki kritik Andrej Inkret je o Problemih zapisal: »V romanu pod značilnim in zagonetnim, a tudi ironičnim naslovom Problemi se srečujemo s svojevrstno, značilno refleksijo ali kar »avtobiografsko« rekapitulacijo avtorjeve pisateljske in v najširšem smislu življenjske izkušnje. Ta sega vse do zadnjih desetletij prejšnjega stoletja, ko si je Emil Filipčič že s prvimi pripovednimi in dramskimi deli zanesljivo ustvaril več kot inovativno in zanimivo,v marsičem provokativno literarno ime. Kritika je že takrat detektirala poglavitno inovacijo Filipčičevega pisanja predvsem v nenavadnem lucidnem humorju in domiselni docela svobodni uporabi groteskno nadrealističnih elementov. Oboje se z izjemno energijo in posmehljivo domiselnostjo odkriva tudi v Filipčičevem obsežnem novem romanu. Njegovi Problemi so s svojo svežino in prodornostjo zagotovo eden najpoglavitnejših dosežkov našega tako imenovanega literarnega»ludizma«.«
Matej Bogataj novembra 2009 v reviji Mladina zapiše: »Naslov je dvoumen, nekje pravi eden od alteregov, da noče harmonije, temveč probleme, ti problemi so pisani z veliko začetnico, kot literarna revija Problemi, ki ji je File tajnikoval, jo urejal in vanjo dopisoval. Za Filetovo pisanje je sploh značilno ukvarjanje z lastnim jazom in s samim sabo kot velikim demiurgom literarnih svetov. Pri tem drsi iz enega provizoričnega ponaredka v drugega, od vseh svojih prozaističnih sopotnikov se najbolj razgalja. To je pisava, ki hoče predstaviti stvari, kakršne so, in pisateljev vsakdanjik je ob rekreativnem tenisu in popivanju slej ko prej nabiranje komplimentov bralcev in sedenje za tipkovnico. Pretekle dogodke presvetli s trenutnim pisateljskim početjem, v tem je toliko dokumentaren, da ostanejo v zapisu, kot sled cerebralnega in s tem seveda genialnega, celo zatipkanine. Problemi so prešanka, v romanu imamo cel kup memoarskega štofa, prvi del govori o Filetu kot zabavljaču in igralcu, prijateljevanje z Dušanom Jovanovićem in še prej z Vitom Tauferjem mu je prineslo kar nekaj velikih odrskih vlog, tudi nosilno v filmu Butnskala, kjer je scenarij napisan iz radijske igre, ki sta jo z Dergijem uspešno lansirala na Študentu.«
Problemi naj bi bili tipičen Filipčičev roman z avtobiografskimi podatki; lahko namreč prepoznamo odlomke iz njegovega življenja. Doda še: »Provokativna zasedba Opere, ko so kulturniški veseljaki nekje konec 70-ih, pred pojavom panka odločili, da bodo zavzeli ta osrednji hram visoke kulture, in so tam priredili literarno-scenski večer; scena je bila nepopisna, kajenje v dvorani, na odru pa File,ki je kljub obljubam soorganizatorjem Slovenijo razglašal za ponovno muslimansko.« (Literatura 2009)
5 Drugo
Intervjuja s piscem Emilom Filipčičem je dostopen na spletni strani Dela ( , 18.12.2013) in na spletni strani RTV Slovenije (, 18.12.2013).
6 Viri in literatura
Viri
Emil FILIPČIČ:Problemi. Ljubljana: Študentska založba, 2009 (Knjižna zbirka Beletrina).
Literatura
Urban Vovk: O težavah s problemi v nekaj problemskih fragmentih. Emil Filipčič, Problemi. Ljubljana: Študentska založba, 2009 (Knjižna zbirka Beletrina). 351-364.
Bogataj,M.(2009). Prešanka, nadrobljenka. ''Literatura'' 21, (2009),str. 168-173.
, 18.12.2013
, 18.12.2013
, 18.12.2013


Dokončnost, pravnomočnost in izvršljivost upravnih zadev

DOKONČNOST, PRAVNOMOČNOST IN IZVRŠLJIVOST UPRAVNIH ZADEV
Pravna varnost zahteva nespremenljivost pravnega razmerja, ki izhaja iz izdanega upravnega akta. Da bi se lahko dosegla takšna nespremenljivost je treba dati upravnemu aktu, s katerim je bilo ustvarjeno določeno pravno razmerje takšno lastnost, ki izključuje možnost za njeno odpravo, razveljavitev ali spremembo.
Temu sta namenjena instituta dokončnosti in pravnomočnosti. Lastnost, ki zavezuje tistega na katerega se upravni akt nanaša k izpolnitvi naložene obveznosti in ki hkrati dovoljuje, da se uporabi prisilno sredstvo za izpolnitev te obveznosti pa je izvršljivost.
Dokončnost, izvršljivost in pravnomočnost odločbe je urejena v Zakonu o splošnem upravnem postopku v .
DOKONČNOST IN IZVRŠLJIVOST UPRAVNEGA AKTA
Izvršljivost odločbe po 224. členu ZUP praviloma nastopi hkrati z dokončnostjo odločbe. Slednja nastopi z vročitvijo odločbe stranki, če pritožba ni dovoljena; z dnem poteka pritožbenega roka, če pritožba ni bila vložena; ko se pravici do pritožbe odpovedo vse stranke, to je po 224 a. členu ZUP, ko se pritožbi odpove zadnja stranka in z vročitvijo drugostopenjske odločitve stranki, s katero je pritožba zavržena ali zavrnjena. V kolikor zakon določi, da pritožba ne zadrži izvršitve in je to navedeno v izreku odločbe (četrti odstavek 213. člena ZUP), tedaj postane odločba izvršljiva že z vročitvijo, torej še pred dokončnostjo.
Zakon pa lahko uredi tudi, da izvršljivost nastopi kasneje kot dokončnost ). Četrti odstavek 224. člena ZUP določa, da ko gre za odločbe, ki nalagajo obveznosti oziroma je v odločbi določeno, da se morajo dejanja, ki so predmet izvršbe opraviti v določenem roku, postanejo izvršljive šele po preteku izpolnitvenega ali paricijskega roka. Če v odločbi ni določen specialni izpolnitveni rok, velja splošni paricijski rok. In sicer postane odločba izvršljiva po izrecni določbi zakona v 15 dneh od dneva dokončnosti, pri čemer pa zakon hkrati v istem odstavku navedenega člena določa kot pogoj za izvršljivost potek izpolnitvenega roka.
PRAVNOMOČNOST UPRAVNEGA AKTA
Odločba postane pravnomočna, ko se ne more več izpodbijati v upravnem sporu pred upravnim sodiščem. Institut pravnomočnosti je namenjen utrditvi pravnega razmerja, oblikovanega z odločbo oziroma sklepom. Pravnomočnost pomeni trajnost, trdnost in nespremenljivost odločbe. Pravnomočnost temelji na prepovedi poseganja v pridobljene pravice in naložene obveznosti ter na zaupanju v pravo, torej na prepovedi ponovnega odločanja o odločeni zadevi (''ne bis in idem'') ter na podmeni, da je odločena stvar zakon za stranke (''res iudicata facit ius inter partes'').
Kdor v pravo zaupa, mora uživati pravno varnost. Ta je dosežena, če pravnomočnega razmerja ni mogoče več spreminjati. Pravnomočnost odločbe zagotavlja že 158. člen Ustave RS, ki določa, da pravnih razmerij, urejenih s pravnomočno odločbo ), ni mogoče odpraviti, razveljaviti ali spremeniti, razen v primerih, ko se lahko uporabijo izredna pravna sredstva, ki jih določa zakon. Poznamo dve vrsti pravnomočnosti, formalno in materialno. Formalna pravnomočnost upravnega akta je lastnost, zaradi katere stranka akta ne more izpodbijati po sodni poti, niti ne s pritožbo ali drugim rednim pravnim sredstvom. Formalna pravnomočnost tako nastopi ob dveh hkratnih pogojih, da zoper akt ni dovoljena pritožba, niti ni možen upravni spor. Materialna pravnomočnost nastopi prav tako ob dveh pogojih, akt mora biti formalno pravnomočen in z njim mora stranka pridobiti določeno pravico oziroma pravno korist ali je na podlagi tega bila stranki naložena kakšna obveznost (pozitivna odločba), kot določa prvi odstavek 225. člena ZUP (glej Androjna in Kerševan, Upravno procesno pravo, 2006, str. 437-439).
Kot je navedeno v 225. členu ZUP postane odločba pravnomočna, ko poteče rok za pritožbo, če pritožba ni bila vložena (hkrati nastopi dokončnost in pravnomočnost, ker tisti, ki ne uporabi pravice do pritožbe, nima pravice do sodnega varstva); ko poteče 30-dnevni rok za tožbo na sodišče, če tožba ni vložena; ko preteče 15-dnevni rok za pritožbo, če pritožba zoper prvostopenjsko odločbo sodišča ni vložena; ko Vrhovno sodišče RS oz. Višje delovno in socialno sodišče pritožbo zavrže ali zavrne ali meritorno odloči.
ZUP v 223. členu sicer določa, da sme organ, ki je izdal odločbo, vsak čas popraviti pomote v imenih in številkah, pisne ali računske pomote ter druge očitne pomote v odločbi. Vsak čas pomeni, da je odločba s pomoto lahko tudi že pravnomočna. Vendar to velja le za pomote »tehnične« narave, v tem primeru pa gre za zmoto v volji. Tako napako bi se lahko popravilo le s spremembo odločbe v okviru rednih ali izrednih pravnih sredstvih (Breznik et. al., Zakon o splošnem upravnem postopku s komentarjem, 2004, str. 679).
IZTEK ROKA ZA FIKTIVNO OSEBNO VROČITEV
Glede vpliva dela prostih dni na dokončnost, pravnomočnost in izvršljivost velja, da odločba to postane, ko je ni več mogoče izpodbijati s pritožbo (prvi odstavek 224. člena ZUP). Če se rok za pritožbo izteče na dela prost dan, se rok v skladu z zgoraj navedenim podaljša do izteka prvega naslednjega delovnega dne. Dokončna postane naslednji dan po preteku roka za pritožbo,. Če se na primer rok za pritožbo izteče na soboto (ki ni delovna), se dejansko izteče šele v ponedeljek in postane odločba dokončna v torek. Glede izvršljivosti velja obratno. Če v odločbi ni določen specialni izpolnitveni rok, potem velja splošni paricijski rok, v obeh primerih pa na izvršljivost odločbe ne vplivajo dela prosti dnevi.
POTRJEVANJE DOKONČNOSTI IN PRAVNOMOČNOSTI UPRAVNEGA AKTA
Potrjevanje dokončnosti in pravnomočnosti upravnih aktov ureja . S tem pravilnikom je določen način potrjevanja dokončnosti in pravnomočnosti upravnih aktov ter oblika in vsebina potrdila o dokončnosti in pravnomočnosti. Načeloma je potrjevanje dokončnosti in pravnomočnosti po ZUP predvideno le na zahtevo stranke, saj 5. odstavek 225. člen ZUP med drugim pravi, da potrdilo o dokončnosti ali pravnomočnosti izda organ na zahtevo stranke ali organa v skladu z določili 180. člena ZUP. Ni pa dovoljeno pošiljanje stranke do drugega organa, da naj si sama priskrbi potrdilo, temveč si mora potrdilo priskrbeti organ sam.

Upravni postopki