Pametna mesta/3D modeli in pametna mesta

3D modeli so digitalne reprezentacije fizičnih urbanih območij, ki omogočajo vizualizacijo, načrtovanje in simulacijo mestne infrastrukture. Ti modeli združujejo podatke iz geografskih informacijskih sistemov (GIS), arhitekturnih načrtov in drugih virov, da ustvarijo podrobne prikaze stavb, ulic, parkov in drugih mestnih elementov. (muRata, 2022)
Uporaba:
V pametnih mestih se 3D modeli uporabljajo za:
* Urbanistično načrtovanje: Predvidijo prostorske vplive novih gradbenih projektov.
* Simulacijo prometa: Omogočajo analizo prometnih tokov in načrtovanje infrastrukture za boljšo pretočnost.
* Energetsko učinkovitost: Pomagajo pri načrtovanju energetsko učinkovitih stavb in zmanjševanju emisij.
* Okoljske simulacije: Predvidijo vplive naravnih nesreč, kot so poplave, ali analizirajo kakovost zraka. (LuxCarta Team, 2024)
Primeri:
* Virtualni Singapur: 3D model celotnega mesta, ki omogoča simulacijo urbanih projektov, analizo prometa in upravljanje energetskih virov. (OPSI, 2024)
* Smart City Dunaj: 3D modeli se uporabljajo za simulacijo prometnih tokov in izboljšanje trajnostne mobilnosti z načrtovanjem kolesarskih stez in pešpoti. (Vladar, b. d.)
Prednosti:
* Omogočajo boljše razumevanje urbanih procesov in učinkovitejše načrtovanje.
* Povečujejo trajnost z optimizacijo virov in zmanjšanjem vpliva na okolje.
* Podpirajo boljšo komunikacijo med mestnimi oblastmi, prebivalci in investitorji. (muRata, 2022)
Tehnologija:
3D modele ustvarjajo z uporabo programske opreme, kot sta Autodesk InfraWorks in Bentley Systems, ki vključuje tudi GIS-podatke za natančnost. Modeli so pogosto integrirani z orodji za obogatitev podatkov, kot so senzorski podatki iz IoT naprav, kar omogoča njihovo uporabo v realnem času. (muRata, 2022)
3D modeli so temeljna tehnologija za pametna mesta, saj izboljšujejo kakovost urbanega načrtovanja, omogočajo analize in spodbujajo trajnostni razvoj mest.
Viri in literatura:
muRata. (2022). ''3D City Models Accelerate the Creation of Smart Cities and Digital Twins, Data-Driven Efforts in Electronics.''https://article.murata.com/en-global/article/examples-of-diverse-applications-of-3d-urban-models
LuxCarta Team. (2024). 3D city models should be accessible to all. Here’s how to make that possible. ''LuxCarta''. https://www.luxcarta.com/blog/gis/3d-city-model
OPSI. (2024). Virtual Singapore – Singapore’s virtual twin. ''OPSI''. https://oecd-opsi.org/innovations/virtual-twin-singapore/
Vladar, D. (b. d.). Optimising shared use of public space. ''Smart City Wien''. Dostopno 1. decembra 2024 prek: https://smartcity.wien.gv.at/en/wien-gibt-raum/?utm_source=chatgpt.com

Pametna mesta


Patronažna oskrba pri osebah z motnjo v duševnem razvoju

1 Splošno o motnjah v duševnem zdravju
Motnje v duševnem razvoju močno vplivajo na posameznika in njegovo sposobnost samostojnega socialnega življenja. Osebe, ki imajo motnjo v duševnem razvoju imajo pogosto težave z učenjem, razumevanjem navodil, spremlja jih Socialna izključenost . Težave pri izvajanju osnovnih življenjskih aktivnosti pogosto pripeljejo do tega, da se oseba zapre vase. Te težave se namreč stopnjujejo od šole do prve zaposlitve in zato je izrednega pomena, da osebo že na začetku pripravimo na določene ovire.
Vzroki za nastanek duševnih motenj so lahko prirojeni ali pridobljeni. Med prirojene vzroke uvrščamo genetske in Dednost , predčasen porod ter Okužba matere. Pridobljeni vzroki pa so razne zastrupitve s kemičnimi substancami, obporodne in poporodne okužbe, infekcije ter bolezni, ki jih spremlja Vročina .
Klasifikacija motenj v duševnem razvoju:
-Osebe z lahko duševno motnjo (IQ 51 - 70 )
-Osebe z zmerno duševno motnjo ( IQ 36 - 50 )
-Osebe s težjo duševno motnjo (IQ 21 - 35 )
-Osebe s težko duševno motnjo ( IQ 0 - 20 )
Osebe, ki imajo lažjo duševno motnjo imajo znižane sposobnosti za Učenje , zato potrebujejo prilagojene pogoje in s pomočjo le teh se lahko izobrazijo za manj zahtevno poklicno delo ter za samostojno življenje. Pri zmerni duševni motnji so posamezne sposobnosti različno razvite. Te osebe so npr. lahko izredno talentirane za risanje, pri drugih aktivnosti pa se naučijo le osnovne stvari. Razumejo navodila, vendar je potrebno, da je Komunikacija čim bolj enostavna. Zmorejo skrbeti sami zase, vendar pa potrebujejo vodenje skozi vse življenje in so take osebe redko popolnoma neodvisne. Osebe s težjo motnjo se usposobijo za najenostavnejša opravila. Takšne osebe potrebujejo nadzor, varstvo ter pogosto pomoč drugih oseb. Orientirajo se le v ožjem krogu. Zelo pogosto imajo te osebe težave z gibanjem.Pri težki duševni motnji je komunikacija zelo omejena, takšne osebe potrebujejo stalno pomoč in sodelujejo le pri posameznih aktivnostih
Motnje v duševnem razvoju so trajne, kar pomeni, da motnje ne moremo pozdraviti. Zelo je pomembno, da te osebe spodbujamo k učenju ter jim poskušamo dati enostavne nasvete, kako uspešno premagati določene ovire v življenju. Izrednega pomena je terapija za spodbujanje razvoja ter podpora s strani njim pomembnih oseb. Pomembno vlogo imajo tudi medicinske sestre, ki so vključene v obravnavo posameznika.
2 Patronažna služba
Patronažna služba je organizirana oblika delovanja patronažne medicinske sestre in je sestavni del primarnega zdravstvenega varstva. Delo patronažne službe je usmerjeno k obravnavi družine in življenjskega okolja. Zagotoviti mora povezavo med institucionalnimi varstvi (šolstvo, zdravstvo, otroško varstvo, socialno skrbstvo). Zaradi političnih in ekonomskih razmer v državi se pojavljajo različne stiske in težave ljudi, zato patronažno varstvo zagotavlja socialni pregled nad populacijo v svoji občini in  je prva, ki lahko zazna socialni problem pri družini ali posamezniku, zato mora biti usposobljena za podajanje osnovnih informacij za reševanje problema ali napotitev v institucije.
2.1 Področja, kjer patronažne delujejo medicinske sestre
*Zdravstveno socialna obravnava posameznika, družine in skupnosti (preventiva)
* Zdravstvena nega otročnic in novorojenčka na domu (preventiva)
Prvi dve področji predstavljata izvajanje splošnih in specifičnih nalog v domačem okolju pri nosečnicah in otročnicah, novorojenčku, dojenčku, pri malem otroku, kroničnemu bolniku, bolniku z zdravstveno nego na domu in starostniku. Te naloge opravlja diplomirana medicinska sestra.
*Zdravstvena nega bolnika na domu (kurativa)
Patronažna zdravstvena nega pacienta na domu je kurativna dejavnost za katero je potreben delovni nalog izbranega zdravnika. Glede na funkcionalno zdravstveno stanje in vrste negovalne intervencije se v patronažno zdravstveno nego pacienta vključujejo tudi druge stroke v zdravstvu kot so: fizioterapevti, delovni terapevti, stomaterapevti, negovalna služba Centra za pomoč na domu, prostovoljce. Trajanje zdravstvene nege je odvisna od zdravstvenega stanja pacienta.
2.2 Patronažno varstvo deluje na petih nivojih zdravstvene vzgoje
#Promocija zdravja oziroma skrb za ohranitev in krepitev zdravja
#Preprečevanja bolezni
#Odkrivanje obolenj
#Zdravstvena nega bolnikov, individualnih in onemoglih
#Rehabilitacija po poškodbah in boleznih
2.3 Cilj patronažnega varstva
*Cilj, da se omogoči čimprejšnjo neodvisnost posameznika in družine pri opravljanju njihovih osnovnih življenjskih aktivnostih.
*Pospeševanje zdravstvenega napredka vsega prebivalstva, preprečevanje bolezni in skrb za poškodovane in bolne.
*Sodobni cilji temeljijo na spremembi odnosa do zdravja (zdrav način življenja, zmerno gibanje, zdrava prehrana.
3 Vloga in naloge medicinske sestre pri obravnavi pacienta z motnjo v duševnem zdravju
3.0.1 Evolucija oskrbe duševno bolnih in naloge medicinske sestre
Ljudje smo duševne bolezni že od nekdaj slabše razumeli in medicinske sestre so se ravno iz teh razlogov zavzemale predvsem za to, da bi ljudje, ki so se le-s temi spopadali, živeli v varnem, udobnem okolju, ki pa bi bilo predvsem primerno za njihovo zdravljenje. Področje zdravstvene nege pri oskrbi bolnika z duševno motnjo je osredotočeno predvsem na promocijo in ozaveščanje o duševnih motnjah, preko ocenjevanja, diagnosticiranja in izidov zdravljena ljudi z duševnimi motnjami.
Zgodnje začetke zdravstvene nege na področju duševnih motenj, je mogoče zaslediti že iz časa Florence Nightingale. Bila je prva, ki je na paciente začela gledati celostno, in sicer se pri pacientih ni toliko osredotočala na  duševne motnje, ampak njihovo samooskrbo in verjela je, da je predvsem od njihove samostojnosti odvisno, kako se bodo spopadali z boleznijo, kar pa je posledično vplivalo tudi na zmanjšanje tesnobnosti. Specializacija na področju zdravstvene nege duševno bolnega pa se je nekako pričela v času, ko je v ospredje prihajalo humano zdravljenje duševnih bolezni. Takrat smo leta 1882 dobili tudi prvo šolo za medicinske sestre za psihiatrično in duševno zdravje. Trenutno sta priznani dve ravni zdravstvene nege na področju psihiatričnega in duševnega zdravja osnovna in napredna.  Osnovno raven predstavljajo medicinske sestre, ki so pridobile diplomo na področju zdravstvene nege in imajo dovoljenje za opravljanje prakse v svoji državi. Na osnovni ravni so naloge MS vzpostavitev odnosa med terapevtsko medicinsko sestro in pacientom, uporaba negovalnega procesa, empatičen odnos, sodelovanje, dejavnosti promocije in vzdrževanja zdravja, pregled presejanja, ocenjevanje in triaža, vodenje primerov, upravljanje z okolico, izvajanje raznih psiho-bioloških zdravljenj, spremljanje in vrednotenje odziva in učinkov, krizno posredovanje in stabilizacija ter psihiatrična rehabilitacija.
Napredna raven pa zajema MS, ki so svoje izobraževanje nadaljevale na magistrskih in doktorskih študijih in za to področje pridobile tudi ustrezen certifikat. Te pa poleg nalog osnovne ravni izvajajo še razne napotitve, izvajajo primarno psihiatrično-duševno zdravstveno oskrbo, podajo celovito oceno psihiatričnega in duševnega zdravja, izdajajo recepte psiho-farmakoloških sredstev, izvajajo psihoterapijo, kompleksno vodijo primere, izvajajo klinični nadzor, so na razpolago za posvetovanja, itd.
Medicinska sestra pri opravljanju svojih nalog in vlog zadovoljuje pacientove potrebe in z njim sodeluje pri njegovi rasti in osebnostnem razvoju, kar pa je tudi glavni cilj psihiatrične zdravstvene nege.
V kliničnem okolju se zdravstveno-negovalno osebje velikokrat znajde v stresnih situacijah, še posebej takrat, ko se pacienti zaradi raznih bolezenskih stanj počutijo ogrožene in niso pripravljeni sodelovati z zaposlenimi. To velikokrat pripelje do uporabe raznih strokovnih intervencij in posebnih varovalnih ukrepov, kar pa po drugi strani povzroči veliko konfliktov z etičnimi načeli.
Najbolj pomembno je predvsem, da se medicinske sestre, ki delujejo na področju zdravstvene nege in oskrbe duševno bolnih, naučijo ustrezne terapevtske komunikacije in da imajo sposobnost empatičnega odnosa s pacienti.
3.0.2 Vloga in naloge medicinske sestre
Vloga medicinske sestre se glede na stanje in sposobnosti pacienta stalno spreminja in vedno zahteva različne oblike pomoči kot je spodbuda, podpora in učenje do popolne oskrbe.
Zato da je odnos med medicinsko sestro in pacientom učinkovit je pomembna povezanost med člani tima, ki za njega skrbijo. Medicinska sestra se mora, pri delu z duševnim pacientom zavedati, da je ona sama največja vloga pri boju z duševno boleznijo, kot tudi njena osebnost, da pozna svoje potrebe, svojo moč in svoje življenjske omejitve.
Medicinske sestre skrbimo, da ustvarimo odnos, ki ustvarja medsebojno zaupanje, sprejemanje in spoštovanje. Z vrednotami, kot so nežen, razumevajoč, ustvarjalen in globok človeški odnos, na preprost način bogatimo življenje in osebam z motnjo v duševnem in telesnem razvoju omogočamo, da so to, kar so.
Napetosti na psihični bazi imajo velik vpliv na vsako medicinsko sestro. Poskušamo jih premagovati z razumevajočimi odnosi v negovalnem timu, s stalnim izobraževanjem, z medsebojnim vzpodbujanjem, z medsebojnim spoštovanjem in z nenehnim razmišljanjem o novih sestavnih delih psihiatrične zdravstvene nege, ki jih je potrebno kar naprej spreminjati, dodajati, tehtati in odmerjati pravo količino, glede na zelo različne potrebe vsakega našega pacienta posebej.
Seveda pa je od vsake patronažne medicinske sestre, odvisno kako se bo spopadla s situacijo v kateri je, ker je stanje vsakega posameznika različno, kar pomeni nujna je velika prilagodljivost na tem področju zdravstva.
Vloge, katere naj bi imela patronažna medicinska sestra govori o štirih komponentah in sicer prva se glasi: (1) podpira družino v času krize; (2) pomaga preprečiti izolacijo duševno bolnega bolnika in njegove družine iz skupnosti (medicinska sestra družino predstavlja skupnost); (3) pomaga pri komunikaciji, saj lokalna zdravstvena agencija zagotavlja povezavo med bolnišnico, pacientom in družino; in (4) odkriva lokalne vire in napoti paciente nanj.
Specifične naloge diplomiranih medicinskih sester pri zdravstveni negi oseb z duševnimi motnjami so:
·        Učenje pacienta in njegovih svojcev pravilnih interakcij, ustrezne komunikacije in medsebojnih odnosov,
·        Pomoč in spodbuda pacientu pri zadovoljevanju telesnih potreb in izvajanje medicinsko tehničnih posegov,
·        Zagotavljanje varnosti,
·        Učenje pacienta, da zna izražati svoja čustva in ga pri temu spodbuja,
·        Skrb za terapevtsko vzdušje na bolniških oddelkih in vseh lokacijah, kjer se pacienti z motnjami v duševnem razvoju zdravijo,
·        Vodenje zdravstvene nege in oskrbe na psihiatričnih oddelkih
Medicinska sestra je pri temu samostojna izvajalka ali pa kot sodelavec pri različnih oblikah dela, bodisi individualnih ali skupinskih oblikah dela.
Pri izvajanju nalog je pacientov sogovornik, svetovalec in kadar je potrebno pacientov nadomestni bližnji.
Najbolj pomembno je predvsem, da se medicinske sestre, ki delujejo na področju zdravstvene nege in oskrbe duševno bolnih, naučijo ustrezne terapevtske komunikacije in da imajo sposobnost empatičnega odnosa s pacienti.
3.0.3 Vloga medicinske sestre pri obravnavi otroka z motnjo v duševnem razvoju
Habilitacija otrok z motnjo v duševnem zdravju je dolgotrajen proces, kjer je potrebno veliko potrpežljivosti tako s strani medicinske sestre kot otroka in staršev. Medicinska sestra mora poznati pravilen način dela z otrokom. Pri negi moramo izvajati handling oz. rokovanje, kar je način dela, s katerim pri otroku preprečujemo spastičnost in jih sproščeno vodimo iz enega v drug položaj. Ker se otrok sam ne giblje, oz se giblje na nepravilen način, lahko možgani neprave gibe zaznajo kot pravilne, saj drugega načina ne poznajo, kar lahko negativno vpliva tudi na telesni razvoj. S handlingom otroka naučimo pravilnih gibov. Z velikim številom ponovitev se možgani nato navadijo, pravilni gibi se avtomatizirajo in jih otrok začne izvajati sam.
Zdravstvena nega pri otrocih in mladostnikih s posebnimi potrebami zahteva od medicinske sestre kvalitete kot so veliko strokovnega znanja, ljubezen do ljudi in obzirnost, čustveno zrelost, trdnost in uravnovešenost, dobro telesno zdravje, sposobnost opazovanja, iznajdljivost in prilagodljivost, širok interes.
Pri obravnavi je zelo pomemben individualen pristop. Zaradi duševnih motenj lahko nekateri ne razumejo, zakaj je določen postopek zdravstvene nege potreben in lahko reagirajo zelo negativno, včasih tudi z agresijo. Pomembno je, da ga poskušamo čim bolj pomiriti in mu na njegovem nivoju razumevanja razložiti, kaj in zakaj bomo počeli. Pri izvajanju aktivnosti pa nam je pogosto v veliko pomoč tudi druga oseba, ki otroka zamoti in pomirja.

Zdravstveno varstvo


Evridika iz pekla: pesmi iz lagerjev, 1941-1945

#EVRIDIKA IZ PEKLA I – PESNICE
## Ahtik, Marija
## Albreht, Vera
## Čepič, Mara
## Dragan, Nada
## Grzinič, Marija
## Hrabovecka, Matilda
## Kness, Ani
## Kos, Anica
## Medvešček, Pavla
## Mohorič, Milena
## Muser, Erna
## Okič, Fani
## Slamič, Ančka
## Skornšek, Ljuba
## Špur, Katja
#EVRIDIKA IZ PEKLA II – POSLOVILNA PISMA, 1941-1945
## Babič, Marta
## Bauer, Albina
## Berce, Milena
## Čede, Frančiška
## Fras, Genovefa
## Gašperšič, Marija
## Goričar, Marija
## Pokleka, Fanika
## Rajovic, Rozika
## Sevčnikar, Frančiška
## Strožer, Amalija
## Šuster, Marija
## Zalaznik, Terezija
#EVRIDIKA IZ PEKLA III – MAROLT, JUSTINA: PESMARICA SLOVENSKIH PESMI, 1941-1945
#EVRIDIKA IZ PEKLA III – ANICA KOVAČIČ - SLOVENSKA PRIJATELJICA ANE FRANK, 1945
#EVRIDIKA IZ PEKLA IV – SVET KOT TABORIŠČE – BOJANA MERTL, 2008
#EVRIDIKA IZ PEKLA V – ALENKA GERLOVIČ: JURČEK IN TRIJE RAZBOJNIKI, 1944
#EVRIDIKA IZ PEKLA VI – BOLNICA FRANJA, 1944
#EVRIDIKA IZ PEKLA VII – PAVLA LEBAN, “BOLNIČARKA - FRANJA”, 1944-1945
#EVRIDIKA IZ PEKLA VIII - MATEJA GABER – NEUKLONLJIVE – JEVRA, LEONA, VESNA, 2024
#EVRIDIKA IZ PEKLA IX  - JANI KOVAČIČ: PIETA, Pieta di Michelangelo, Galleria dell'Accademia di Firenze, 2025 i


Wikivir:Peskovnik

1 Higiena ustne votline
Ustna higiena je dejavnost, s katero zmanjšujemo količino najbolj virulentnih vrst mikroorganizmov normalne ustne flore in s tem preprečujemo nastanek bolezni zob in obzobnih tkiv, kar je pomembno tako iz funkcionalnega kot tudi estetskega vidika.Zobje s svojo žvečno, fonacijsko in estetsko funkcijo namreč pomembno prispevajo k boljšemu zdravju in boljši kakovosti življenja, tako po funkcionalni kot tudi po socialni plati. Glavni razlog za nastanek vnetja obzobnih tkiv in zobne gnilobe so zobne obloge oz. zobni plaki, sestavljeni iz mikrobov ustne flore, ki se vztrajno in nepretrgano nabirajo na zobnih površinah, tudi pri zdravih ljudeh. Od značilnosti mikroorganizmov ustne flore in značilnosti mikrookolja, ki omogoča razmnoževanje le teh, je odvisno, ali je posameznik bolj dovzeten za nastanek zobne gnilobe. Kljub temu, da je pomen čiščenja zob v številnih kulturah že zelo staro spoznanje, je razširjenost bolezni zob in obzobnih tkiv pri nas in tudi drugod izredno visoka.
Najpogostejši infekciji v ustni votlini sta parodontitis (vnetje obzobnih tkiv) in karies. Karies je neklasična infekcijska bolezen, ki izvira iz vzajemnega delovanja ustnih bakterij in ogljikovih hidratov na površini zob. Kisline, ki nastanejo pri bakterijskem metabolizmu ogljikovih hidratov, povzročajo demineralizacijo sklenine.
Preventiva bolezni zob in obzobnih tkiv je nujno potrebna in smiselna, tako s strani posameznika kot tudi populacije. Ob dobri ustni higieni (pa tudi pravilni prehrani in pravilni uporabi fluorovih preparatov) lahko posameznik ohranja zdrave zobe in obzobna tkiva pozno v starost, res pa je, da preventiva od posameznika zahteva red, sistematičnost, znanje in potrpežljivost. S stališča družbe pa velja, da preventiva zmanjšuje stroške stomatološkega zdravljenja.
Najpomembnejši preventivni ukrep (ob rednem obiskovanju zobozdravnika) je ščetkanje zob s pomočjo zobne paste s fluoridi.
Čiščenje zob je zapleten postopek, katerega pravilno izvedbo se moramo naučiti. Pri tem je pomembno sodelovanje pacienta z osebnim zobozdravnikom in ostalimi preventivnimi zobozdravstvenimi delavci. Zobozdravnik naj pacientu postavi individualni program, ki ga je potrebno skrbno nadzorovati. Velja namreč, da samo s skrbno ustno higieno ne moremo pozdraviti že izražene bolezni zob ali obzobnih tkiv, lahko pa preprečimo njen nastanek.
Ohranjanje zdrave ustne votline je pomembno že od otroških let naprej, pri tem sodelujejo starši, učitelji, vzgojitelji in zdravstveni delavci. Zdravstvene institucije izvajajo različne oblike preventivne vzgoje, kot so na primer mesečna pregledovanja zob v vrtcih in osnovnih šolah ter izobraževalni seminarji za starše in učitelje. Otroška preventiva in vzgoja sta vzgojna procesa, s katerima želimo vsakemu posamezniku že v otroštvu vzbuditi občutek odgovornosti, tako za zdravje ustne votline kot tudi zdravje nasploh.
1.1 Umivanje zob
Z mehaničnim čiščenjem najlažje odstranimo zobno oblogo, ki je čvrsto prilepljena na površno zoba. Pri kočnikih, sekalcih, ob robu dlesni in v medzobnih prostorih najpogosteje najdemo zobne obloge, zato samo splakovanje z vodo ne zagotovi ustreznega odstranjevanja mehke zobne obloge. Slaba ustna higiena prispeva k povečanju količine zobnih oblog in posledično zobnega kamna. Pri čiščenju zob je pomembno, da izvajanje poteka sistematično, tako da se zajemajo vse površine z enakim številom potegov. Na začetku, kadar imamo več energije se priporoča čiščenje težje dostopnih predelov zobnega loka. Učinek čiščenja je odvisen od spretnosti posameznika in tehnike čiščenja, zato je pomembno, da se izvaja pravilna tehnika čiščenja zob. Priporoča se čiščenje zob dvakrat na dan. Vsaj eno čiščenje naj bo temeljito, drugo se pa lahko izvede tudi brez dodatnih pomagal (npr. zobne nitke ali zobne paste). Potrebno je naravnati pritisk zobne krtačke tako, da povzroči minimalno poškodbo tkiv. S tem se zagotovi tudi optimalni čistilni učinek. Vsebnost abrazivnih sredstev v zobni pasti je zelo pomembna. Pomembno je preprečiti poškodbo trdih obzobnih tkiv, zato je pomembno, da so delci mehkejši od sklenine.
Proizvajalci dodajo pastam tudi druge učinkovine, ki delujejo preventivno ali terapevtsko. Dodatki v zobnih pastah prispevajo tudi k svežemu dihu. Čeprav se lahko natančna sestava zobnih past razlikuje, saj so last posameznih blagovnih znamk, so si v grobem podobne. Poleg abrazivnih delcev vsebujejo še arome, sladila, bavila, detergente, sredstva za ohranjane vlage itd. Ostali dodatki v zobnih pastah imajo nizko praktično in klinično vrednost, razen fluora, ki je namenjen preprečevanju kariesa. Biološko ravnotežje ustne flore se ne spreminja med uporabo zobne paste. Potrebno je opozoriti, da lahko mehanično čiščenje tudi poškoduje zobe in dlesni. Glavni razlogi za to je uporaba pretrde zobne ščetke, neustrezna tehnika krtačenja in uporaba zelo abrazivne zobne paste.
1.2 Nitkanje
Nitkanje je proces čiščenja medzobnih prostorov s pomočjo zobne nitke ali drugih medzobnih pripomočkov. Medzobni prostori so prostori, katerih ne moremo učinkovito očistiti le z uporabo zobne ščetke. Nitkanje se uporablja kot preventiva pred nastankom zobnega plaka. Ko ta ni odstranjen, lahko vodi do težav kot so zobni kamen ali gingivitis, če napreduje pa lahko tudi v periodontitis.
1.2.1 Vrste
Poznamo več pripomočkov za uspešno nitkanje. Zobna nitka je lahko povoščena ali ne, z okusom ali brez. Poznamo tudi zobne nitke na palčki. Medzobna ščetka je posebna oblika ščetke, ki seže v medzobne prostore. Prav tako poznamo zobne prhe, ki s curkom vode očistijo medzobne prostore.
1.2.2 Efektivnost
V odraslih lahko dnevno nitkanje ob souporabi zobne ščetke zmanjša tveganje za nastanek gingivitisa, medtem ko uporaba medzobne ščetke kratkoročno zmanjša tudi količino zobnih oblog.
Raziskave kažejo, da je pri vrstnem redu priporočljivo nitkanje pred uporabo zobne ščetke. Nitkanje namreč omogoči, da odstranimo medzobno vsebino v večini, nato lahko bolj učinkovito očistimo prostore z zobno ščetko ter zobno kremo, ki naj vsebuje fluorid. Plake namreč ni možno popolnoma odstraniti le z mehanskim pristopom, pač pa je priporočljiva uporaba fluorida za preprečevanje nastanka kariesa. Zobne nitke, ki vsebujejo fluor, do 10x povečajo koncentracijo fluora v medzobnih prostorih. Proces nitkanja pred ščetkanjem tako povzroči manj medzobne plake ter višjo koncentracijo fluora v medzobnem prostoru, tudi če ni uporabljena zobna nitka s fluorom.
Za uspešno nitkanje je potrebno upoštevanje pravilnega postopka, da preprečimo morebitne poškodbe dlesni. Ameriško združenje za zobozdravnike (ADA – American Dental Association) definira pravilen postopek nitkanja kot sledeč:
1. Približno 45 cm nitke odtrgajte in navijte okoli sredinca na roki, preostalo navijte okoli sredinca na drugi roki.
2. Nitko držite tesno med palcem in kazalcem ter jo nežno vstavite med zobe.
3. Nitko oblikujte v obliko črke »C« okoli zoba.
4. Nitko nežno drgnite gor in dol po medzobni površini, medtem naj ostane v stiku z zobom. Nitke ne trzajte in je ne vstavljajte na silo.
5. Nitkajte vse zobe in ne pozabite na kočnike.
1.3 Ustna vodica
Uporaba ustne vodice je priporočljiva, saj deluje protimikrobno. Uporablja se kot lokalno protivnetno sredstvo, lokalni analgetik in za preprečevanje kariesa. Uporabniki imajo na voljo veliko različnih vrst ustnih vodic, zato je pomembno, da si izberejo najprimernejši izdelek. Pri izbiri je potrebno upoštevati stanje ustne votline, tveganja za bolezen ter učinkovitost in varnost ustne vode. Mehansko odstranjevanje oblog s pogostim in učinkovitim ščetkanjem ter uporaba zobne nitke je glavno sredstvo za preprečevanje obzobnih tkivnih bolezni ter za zmanjšano tveganje za karies. Nekaterim posameznikom primanjkuje spretnosti in motivacije za mehansko odstranjevanje oblog, zato se odločijo za uporabo ustne vodice, saj je izpiranje enostavnejše za izvajanje. Ustna vodica se uporablja kot dodatek k rednemu ščetkanju in uporabi zobne nitke in ni nadomestek za mehansko odstranjevanje oblog. Svetuje se kratkotrajna uporaba ustne vodice kot dodatek drugim ustno higienskim ukrepom. Dolgotrajna uporaba etanola, ki se lahko nahaja v ustnih vodicah se odsvetuje, saj je možna povezava z rakom ustne votline. Uporaba ustne vodice s fluoridi je priporočljiva pri osebah z velikim tveganjem za karies. Uporaba ustne vodice se svetuje tudi v terapevtske namene.
Različne študije so pokazale, da ima acetaldehid (prvi presnovek etanola) pomembno vlogo pri nastanku raka ustne votline, žrela, grla in požiralnika. Acetaldehid je opisan kot potencialna rakotvorna snov, zato se ga opredeljuje kot kazalnik naraščajočega tvegana za nastanek raka ustne votline. Tveganje se poveča, kadar se pojavi sočasno z drugimi dejavniki tveganja, kot sta kajenje ali alkohol.
Rezultati študije med ustno vodico, ki vsebuje alkohol ter med ustno vodico brez alkohola so večinoma pokazale, da vsebnost alkohola malo prispeva k učinkovitosti izdelka. Prednost alkohola v ustni vodici naj bi bila zanemarljiva in predstavlja tveganje za nastanek raka ustne votline.
Učinkovitost ustne vodice je odvisna od posameznikove sposobnosti pravilnega izpiranja. Izdelki zato niso primerni za uporabo pri osebah, ki ne razumejo navodil za uporabo ali uporabnikom, ki fizično navodilom ne morejo slediti. Etanol se uporablja v mnogih ustnih vodicah in deluje kot topilo in konzervans.
1.4 Zobne ščetke
1.4.1 Splošne priporočitve
Zobje naj se umivajo za dve minuti (raziskave so pokazale, da je to zadosten čas za učinkovito odstranjevanje zobnih oblog).
Na ščetko naj se nanese za grah velika količina zobne paste, ki vsebuje fluorid, saj to znižuje verjetnost pojava kariesa.
Priporočenih tehnik ščetkanja je več, najpogostejša pravi, da naj se zobno ščetko položi ob rob dlesni pod kotom 45° in nežno premika naprej in nazaj s kratkimi potegljaji. Za umivanje zadnje stene sprednjih zob, naj se zobno ščetko obrne vertikalno in nežno premika gor-dol.
Zobne ščetke naj se ne deli, saj to lahko povzroči prenos mikroorganizmov med posamezniki.
Zobno ščetko naj se po vsaki uporabi temeljito spere, za odstranitev preostale zobne paste in oblog.
Zobno ščetko naj se shranjuje pokončno, v odprtem držalu, da voda lažje odteče in se zobna ščetka lahko posuši, saj to zmanjšuje rast mikroorganizmov.
Zobno ščetko naj se menja na 3-4 mesece oz. ko so ščetine vidno poškodovane in razcepljene, saj se takrat zmanjša njena uporabnost.
Zobne ščetke po preboleli infekciji ni potrebno menjati, saj naš imunski sistem med in po preboleli bolezni izdeluje specifična protitelesa, ki preprečujejo, da bi nas povzročitelj bolezni na zobni ščetki ponovno okužil. Je pa zato toliko bolj pomembno, da se zobne ščetke ne deli in, da se zobne ščetke družinskih članov ne dotikajo.
Za dodatno čiščenje zobne ščetke, lahko le-to namočimo v kozarcu z mešanico vode in raztopine 3% vodikovega peroksida, antibakterijske ustne vodice ali alkoholnega kisa za vsaj 1 minuto.
1.4.2 Ročna zobna ščetka
Obstaja ogromno različnih ročnih zobnih ščetk z različnimi oblikami glave, vendar so raziskave pokazale, da so pri odstranjevanju oblog najučinkovitejše zobne ščetke z več različnimi dolžinami ščetin ali z priostrenimi ščetinami. Čeprav so ščetine srednje trdote prav tako učinkovite pri odstranjevanju oblog, raziskave priporočajo zobne ščetke z mehkimi ščetinami, saj zmanjšujejo verjetnost poškodbe dlesni. Nov trend pa postajajo tudi zobne ščetke z ogrodjem, narejenim iz bambusa, saj lahko plastične ščetine ločimo od ogrodja in le-tega odvržemo na kompost. Bambus kot material ima antibakterijske lastnosti, saj upočasnjuje rast bakterij (vendar jih ne uničuje), ampak hkrati tudi promovira rast plesni. Zaradi trde, nepremične glave lahko med ščetkanjem hitreje uporabimo preveč sile in s tem poškodujemo dlesni-zato je toliko bolj pomembno, da so ščetine bambusove zobne ščetke zelo mehke.
1.4.3 Električna zobna ščetka
Električna zobna ščetka naredi več kot 10x več potegljajev kot jih lahko naredimo samo z ročno zobno ščetko. Na voljo je veliko različnih električnih zobnih ščetk-glede na premikanje ščetin se delijo na rotacijske (ščetine krožijo) in vibracijske (ščetine se premikajo levo-desno). Pri vibracijskih moramo uporabljati podobno tehniko umivanja kot pri ročnih, pri rotacijskih za glavo ščetke nežno premikamo od enega zoba do drugega. Glede na hitrost premikanja lahko električne zobne ščetke delimo tudi na sonične (20Hz-20.000Hz) in ultrasonične (nad 20.000Hz).
Raziskave so pokazale, da je bila dokazana boljša učinkovitost električnih zobnih ščetk tako v zmanjševanju zobnih oblog, kot gingivitisa (vnetja dlesni), kratkoročno in dolgoročno, v primerjavi z ročno zobno ščetko. Prav tako je bila dokazana nekoliko večja učinkovitost rotacijskih električnih zobnih ščetk v obeh kriterijih, v primerjavi z vibracijsko.
Primernejše so za ljudi, ki niso tako ročno spretni (otroci, ljudje z gibalnimi težavami, starejši) in za tiste, ki imajo zobni aparat, so pa dražje kot ročne zobne ščetke (tudi njihove glave s ščetinami je potrebno menjati) in če z njimi nismo dovolj nežni, lahko poškodujejo naše dlesni in povzročijo krvavitve.
1.4.4 Pametna zobna ščetka
Pametne zobne ščetke izgledajo enako kot električne, vendar imajo v svoji glavi senzorje, ki preko Bluetootha aplikaciji na telefonu pošljejo informacije o tem, kako dolgo je trajalo umivanje, koliko časa smo umivali posamezen del ustne votline, koliko pritiska smo uporabili, pod kakšnim kotom smo ščetkali zobe itn. Aplikacija prav tako vsebuje časovnik za ustrezno dolgo umivanje zob, igrice in nagrade za otroke ter zanimive zgodovinske podatke. S pregledom podatkov o naših preteklih umivanjih zob, lahko dobimo občutek o tem, katera področja našega umivanja moramo izboljšati, prav tako pa to služi kot dodatna motivacija.
2 Sklici
1. Darby M.; Walsh M.M.; (2010). "Procedures Manual to Accompany Dental Hygiene: Theory and Practice". St. Louis: Saunders/Elsevier. Str. 1-6.
2. Grošelj D. (1995). "Smernice za higieno ustne votline". Obzor Zdr N. Vol. 29 no. 5/6 str. 193-7.
3. Ranfl M.; Oikonomidis C.; Kosem R.; Artnik B. (2015). "Vzgoja za ustno zdravje: Prehrana in higiena: strokovna izhodišča". Ljubljana: Nacionalni inštitut za javno zdravje. Dostopno na: (6.11.2020)
4. Kosem R (2009). "Skrb za ustno zdravje otroka in mladostnika". In: Matič L, Fink A, Vettorazzi R, eds. "Ustna nega – vloga zdravstvene nege za zdravje ustne votline". Strokovno srečanje, Ljubljana, 22.4.2009. Ljubljana: Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcija medicinskih sester v vzgoji in izobraževanju. Str. 1-9. Dostopno na: (6.11.2020)
5. Romih B (2009). "Zobozdravstvena preventiva v osnovnih šolah". In: Matič L, Fink A, Vettorazzi R, eds. "Ustna nega – vloga zdravstvene nege za zdravje ustne votline". Strokovno srečanje, Ljubljana, 22.4.2009. Ljubljana: Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcija medicinskih sester v vzgoji in izobraževanju. Str. 18-22. Dostopno na: (6.11.2020)
6. Babakhanov A. (2017). "Daily Flossing: The Essentials: Make the case to patients with scientific approach". Dent Assist J. str 8-9.
7. Worthington HV.; MacDonald L.; Poklepovic Pericic T.; et al. (2019). "Home use of interdental cleaning devices, in addition to toothbrushing, for preventing and controlling periodontal diseases and dental caries". Cochrane Database Syst Rev. Vol. 4 no. 4.
8. Mazhari F.; Boskabady M.; Moeintaghavi A.; Habibi A. (2017). "The eﬀect of toothbrushing and ﬂossing sequence on interdental plaque reduction and ﬂuoride retention: A randomized controlled clinical trial". J Periodontol. Vol. 89 no 7. str. 824-32.
9. Farah C.S.; McIntosh L.; McCullough M.J. (2009). "Mouthwashes". Aust Prescr. Vol. 32 no. 6 str. 162–4.
10. McCullough M.J.; Farah C.S. (2008). "The role of alcohol in oral carcinogenesis with particular reference to alcohol-containing mouthwashes". Aust Dent J. Vol. 53 no. 4 str. 302–5.
11. Ustrell-Borràs M.; Traboulsi-Garet B.; Gay-Escoda C. (2020). "Alcohol-based mouthwash as a risk factor of oral cancer: A systematic review". Med Oral Patol Oral Cir Bucal. Vol. 25 no. 1 str. e1–12.
12. de Werner C.W.; Seymour R.A. (2009). "Are alcohol containing mouthwashes safe? ". Br Dent J. Vol. 207 no. E19 str. 1–4.
13. Macfarlane T.V.; Kawecki M.M.; Cunningham C.; et al. (2010). "Mouthwash Use in General Population: Results from Adult Dental Health Survey in Grampian, Scotland". J Oral Maxillofac Res. Vol. 1 no. 4 str. 1–9.
14. Creeth J.E.; Gallagher A.; Sowinski J.; et al. (2009). "The effect of brushing time and dentifrice on dental plaque removal in vivo". J Dent Hyg. Vol. 83 no. 3 str. 111-6.
15. Newby E.E.; Martinez-Mier E.A.; Zero D.T.; et al. (2013). "A randomised clinical study to evaluate the effect of brushing duration on fluoride levels in dental biofilm fluid and saliva in children aged 4-5 years". Int Dent J. Vol. 63 no. 2 str. 39-47.
16. American Dental Association (2019). "Mouth Healthy: Brushing Your Teeth".
17. Bunetel L.; Tricot-Doleux S.; Agnani G.; Bonnaure-Mallet M. (2000). "In vitro evaluation of the retention of three species of pathogenic microorganisms by three different types of toothbrush". Oral Microbiol Immunol. Vol. 15 no. 5 str. 313-6.
18. Frazelle M.R.; Munro C.L. (2012). "Toothbrush contamination: a review of the literature". Nurs Res Pract. Vol. 2012 article ID 420630.
19. Rosema N.A.; Hennequin-Hoenderdos N.L.; Versteeg P.A.; et al. (2013). "Plaque-removing efficacy of new and used manual toothbrushes--a professional brushing study". Int J Dent Hyg. Vol. 11 no. 4 str. 237-43.
20. American Academy of Pediatrics. (2013). ''Don't be quick to toss your toothbrush after a sore throat''. Science daily. Dostopno na: www.sciencedaily.com/releases/2013/05/130504163304.htm (6.11.2020)
21. Christiaansen A.; Varga S.M.; Spencer J.V. (2015). '' Viral manipulation of the host immune response''. Curr Opin Immunol. Vol. 36 str. 54-60. doi:10.1016/j.coi.2015.06.012
22. Beneduce C.; Baxter K.A.; Bowman J.; Haines M.; Andreana S. (2010). "Germicidal activity of antimicrobials and VIOlight Personal Travel Toothbrush sanitizer: an in vitro study". J Dent. Vol. 38 no. 8 str. 621-5.
23. Ji-Hyanf K.; Da-Ae K.; Hee-Soo K.; et al. (2018). ''Analysis of microbial contamination and antibacterial effect associated with toothbrushes. J Dent Hyg Sci. Vol. 18 no. 5 str. 296-304.
Doi: 10.17135/jdhs.2018.18.5.296
24. Slot D.E.; Wiggelinkhuizen L.; Rosema N.A.; Van der Weijden G.A; "The efficacy of manual toothbrushes following a brushing exercise: a systematic review". Int J Dent Hyg. Vol. 10 no. 3 str. 187-97.
25. Zanatta F.B.; Bergoli A.D.; Werle S.B.; Antoniazzi R.P. (2011). "Biofilm removal and gingival abrasion with medium and soft toothbrushes". Oral Health Prev Dent Vol. 9 no. 2 str. 177-83.
26. Afrin T.; Tsuzuki T.; Kanwar R.K.; Wang X. (2012). ''The origin of the antibacterial property of bamboo''. J Text Inst. Vol. 103 no. 8 str. 844-9. doi: 10.1080/00405000.2011.614742
27. Frassetp C. (2018). "Electric vs manual toothbrushes: what's the evidence''. Students 4 best evidence. Dostopno na : (6.11.2020)
28. Yaacob M.; Wortington H. V.; Deacon S. A.; et al. (2014). ''Powered versus mantual toothbrushing for oral health (Review)''. Cochrane Library. Dostopno na : (6.11.2020)
29. Covington center for family dentistry. What is a smart toothbrush and what does it do? Covington center for family dentistry. Dostopno na: (6.11.2020)


Higiena ustne votline

1 Higiena ustne votline
Ustna higiena je dejavnost, s katero zmanjšujemo količino najbolj virulentnih vrst mikroorganizmov normalne ustne flore in s tem preprečujemo nastanek bolezni zob in obzobnih tkiv, kar je pomembno tako iz funkcionalnega kot tudi estetskega vidika.,Zobje s svojo žvečno, fonacijsko in estetsko funkcijo namreč pomembno prispevajo k boljšemu zdravju in boljši kakovosti življenja, tako po funkcionalni kot tudi po socialni plati. Glavni razlog za nastanek vnetja obzobnih tkiv in zobne gnilobe so zobne obloge oz. zobni plaki, sestavljeni iz mikrobov ustne flore, ki se vztrajno in nepretrgano nabirajo na zobnih površinah, tudi pri zdravih ljudeh. Od značilnosti mikroorganizmov ustne flore in značilnosti mikrookolja, ki omogoča razmnoževanje le teh, je odvisno, ali je posameznik bolj dovzeten za nastanek zobne gnilobe. Kljub temu, da je pomen čiščenja zob v številnih kulturah že zelo staro spoznanje, je razširjenost bolezni zob in obzobnih tkiv pri nas in tudi drugod izredno visoka.,
Najpogostejši infekciji v ustni votlini sta parodontitis (vnetje obzobnih tkiv) in karies. Karies je neklasična infekcijska bolezen, ki izvira iz vzajemnega delovanja ustnih bakterij in ogljikovih hidratov na površini zob. Kisline, ki nastanejo pri bakterijskem metabolizmu ogljikovih hidratov, povzročajo demineralizacijo sklenine.
Preventiva bolezni zob in obzobnih tkiv je nujno potrebna in smiselna, tako s strani posameznika kot tudi populacije. Ob dobri ustni higieni (pa tudi pravilni prehrani in pravilni uporabi fluorovih preparatov) lahko posameznik ohranja zdrave zobe in obzobna tkiva pozno v starost, res pa je, da preventiva od posameznika zahteva red, sistematičnost, znanje in potrpežljivost. S stališča družbe pa velja, da preventiva zmanjšuje stroške stomatološkega zdravljenja.
Najpomembnejši preventivni ukrep (ob rednem obiskovanju zobozdravnika) je ščetkanje zob s pomočjo zobne paste s fluoridi.,
Čiščenje zob je zapleten postopek, katerega pravilno izvedbo se moramo naučiti. Pri tem je pomembno sodelovanje pacienta z osebnim zobozdravnikom in ostalimi preventivnimi zobozdravstvenimi delavci. Zobozdravnik naj pacientu postavi individualni program, ki ga je potrebno skrbno nadzorovati. Velja namreč, da samo s skrbno ustno higieno ne moremo pozdraviti že izražene bolezni zob ali obzobnih tkiv, lahko pa preprečimo njen nastanek.
Ohranjanje zdrave ustne votline je pomembno že od otroških let naprej, pri tem sodelujejo starši, učitelji, vzgojitelji in zdravstveni delavci. Zdravstvene institucije izvajajo različne oblike preventivne vzgoje, kot so na primer mesečna pregledovanja zob v vrtcih in osnovnih šolah ter izobraževalni seminarji za starše in učitelje. Otroška preventiva in vzgoja sta vzgojna procesa, s katerima želimo vsakemu posamezniku že v otroštvu vzbuditi občutek odgovornosti, tako za zdravje ustne votline kot tudi zdravje nasploh.
1.1 Umivanje zob
Z mehaničnim čiščenjem najlažje odstranimo zobno oblogo, ki je čvrsto prilepljena na površno zoba. Pri kočnikih, sekalcih, ob robu dlesni in v medzobnih prostorih najpogosteje najdemo zobne obloge, zato samo splakovanje z vodo ne zagotovi ustreznega odstranjevanja mehke zobne obloge. Slaba ustna higiena prispeva k povečanju količine zobnih oblog in posledično zobnega kamna. Pri čiščenju zob je pomembno, da izvajanje poteka sistematično, tako da se zajemajo vse površine z enakim številom potegov. Na začetku, kadar imamo več energije se priporoča čiščenje težje dostopnih predelov zobnega loka. Učinek čiščenja je odvisen od spretnosti posameznika in tehnike čiščenja, zato je pomembno, da se izvaja pravilna tehnika čiščenja zob. Priporoča se čiščenje zob dvakrat na dan. Vsaj eno čiščenje naj bo temeljito, drugo se pa lahko izvede tudi brez dodatnih pomagal (npr. zobne nitke ali zobne paste). Potrebno je naravnati pritisk zobne krtačke tako, da povzroči minimalno poškodbo tkiv. S tem se zagotovi tudi optimalni čistilni učinek. Vsebnost abrazivnih sredstev v zobni pasti je zelo pomembna. Pomembno je preprečiti poškodbo trdih obzobnih tkiv, zato je pomembno, da so delci mehkejši od sklenine.
Proizvajalci dodajo pastam tudi druge učinkovine, ki delujejo preventivno ali terapevtsko. Dodatki v zobnih pastah prispevajo tudi k svežemu dihu. Čeprav se lahko natančna sestava zobnih past razlikuje, saj so last posameznih blagovnih znamk, so si v grobem podobne. Poleg abrazivnih delcev vsebujejo še arome, sladila, bavila, detergente, sredstva za ohranjane vlage itd. Ostali dodatki v zobnih pastah imajo nizko praktično in klinično vrednost, razen fluora, ki je namenjen preprečevanju kariesa. Biološko ravnotežje ustne flore se ne spreminja med uporabo zobne paste. Potrebno je opozoriti, da lahko mehanično čiščenje tudi poškoduje zobe in dlesni. Glavni razlogi za to je uporaba pretrde zobne ščetke, neustrezna tehnika krtačenja in uporaba zelo abrazivne zobne paste.
1.2 Nitkanje
Nitkanje je proces čiščenja medzobnih prostorov s pomočjo zobne nitke ali drugih medzobnih pripomočkov. Medzobni prostori so prostori, katerih ne moremo učinkovito očistiti le z uporabo zobne ščetke. Nitkanje se uporablja kot preventiva pred nastankom zobnega plaka. Ko ta ni odstranjen, lahko vodi do težav kot so zobni kamen ali gingivitis, če napreduje pa lahko tudi v periodontitis.
1.2.1 Vrste
Poznamo več pripomočkov za uspešno nitkanje. Zobna nitka je lahko povoščena ali ne, z okusom ali brez. Poznamo tudi zobne nitke na palčki. Medzobna ščetka je posebna oblika ščetke, ki seže v medzobne prostore. Prav tako poznamo zobne prhe, ki s curkom vode očistijo medzobne prostore.
1.2.2 Efektivnost
V odraslih lahko dnevno nitkanje ob souporabi zobne ščetke zmanjša tveganje za nastanek gingivitisa, medtem ko uporaba medzobne ščetke kratkoročno zmanjša tudi količino zobnih oblog.
Raziskave kažejo, da je pri vrstnem redu priporočljivo nitkanje pred uporabo zobne ščetke. Nitkanje namreč omogoči, da odstranimo medzobno vsebino v večini, nato lahko bolj učinkovito očistimo prostore z zobno ščetko ter zobno kremo, ki naj vsebuje fluorid. Plake namreč ni možno popolnoma odstraniti le z mehanskim pristopom, pač pa je priporočljiva uporaba fluorida za preprečevanje nastanka kariesa. Zobne nitke, ki vsebujejo fluor, do 10x povečajo koncentracijo fluora v medzobnih prostorih. Proces nitkanja pred ščetkanjem tako povzroči manj medzobne plake ter višjo koncentracijo fluora v medzobnem prostoru, tudi če ni uporabljena zobna nitka s fluorom.
Za uspešno nitkanje je potrebno upoštevanje pravilnega postopka, da preprečimo morebitne poškodbe dlesni. Ameriško združenje za zobozdravnike (ADA – American Dental Association) definira pravilen postopek nitkanja kot sledeč:
1. Približno 45 cm nitke odtrgajte in navijte okoli sredinca na roki, preostalo navijte okoli sredinca na drugi roki.
2. Nitko držite tesno med palcem in kazalcem ter jo nežno vstavite med zobe.
3. Nitko oblikujte v obliko črke »C« okoli zoba.
4. Nitko nežno drgnite gor in dol po medzobni površini, medtem naj ostane v stiku z zobom. Nitke ne trzajte in je ne vstavljajte na silo.
5. Nitkajte vse zobe in ne pozabite na kočnike.
1.3 Ustna vodica
Uporaba ustne vodice je priporočljiva, saj deluje protimikrobno. Uporablja se kot lokalno protivnetno sredstvo, lokalni analgetik in za preprečevanje kariesa. Uporabniki imajo na voljo veliko različnih vrst ustnih vodic, zato je pomembno, da si izberejo najprimernejši izdelek. Pri izbiri je potrebno upoštevati stanje ustne votline, tveganja za bolezen ter učinkovitost in varnost ustne vode. Mehansko odstranjevanje oblog s pogostim in učinkovitim ščetkanjem ter uporaba zobne nitke je glavno sredstvo za preprečevanje obzobnih tkivnih bolezni ter za zmanjšano tveganje za karies. Nekaterim posameznikom primanjkuje spretnosti in motivacije za mehansko odstranjevanje oblog, zato se odločijo za uporabo ustne vodice, saj je izpiranje enostavnejše za izvajanje. Ustna vodica se uporablja kot dodatek k rednemu ščetkanju in uporabi zobne nitke in ni nadomestek za mehansko odstranjevanje oblog. Svetuje se kratkotrajna uporaba ustne vodice kot dodatek drugim ustno higienskim ukrepom. Dolgotrajna uporaba etanola, ki se lahko nahaja v ustnih vodicah se odsvetuje, saj je možna povezava z rakom ustne votline. Uporaba ustne vodice s fluoridi je priporočljiva pri osebah z velikim tveganjem za karies. Uporaba ustne vodice se svetuje tudi v terapevtske namene.
Različne študije so pokazale, da ima acetaldehid (prvi presnovek etanola) pomembno vlogo pri nastanku raka ustne votline, žrela, grla in požiralnika. Acetaldehid je opisan kot potencialna rakotvorna snov, zato se ga opredeljuje kot kazalnik naraščajočega tvegana za nastanek raka ustne votline. Tveganje se poveča, kadar se pojavi sočasno z drugimi dejavniki tveganja, kot sta kajenje ali alkohol.
Rezultati študije med ustno vodico, ki vsebuje alkohol ter med ustno vodico brez alkohola so večinoma pokazale, da vsebnost alkohola malo prispeva k učinkovitosti izdelka. Prednost alkohola v ustni vodici naj bi bila zanemarljiva in predstavlja tveganje za nastanek raka ustne votline.
Učinkovitost ustne vodice je odvisna od posameznikove sposobnosti pravilnega izpiranja. Izdelki zato niso primerni za uporabo pri osebah, ki ne razumejo navodil za uporabo ali uporabnikom, ki fizično navodilom ne morejo slediti. Etanol se uporablja v mnogih ustnih vodicah in deluje kot topilo in konzervans.
1.4 Zobne ščetke
1.4.1 Splošne priporočitve
Zobje naj se umivajo za dve minuti (raziskave so pokazale, da je to zadosten čas za učinkovito odstranjevanje zobnih oblog).
Na ščetko naj se nanese za grah velika količina zobne paste, ki vsebuje fluorid, saj to znižuje verjetnost pojava kariesa.
Priporočenih tehnik ščetkanja je več, najpogostejša pravi, da naj se zobno ščetko položi ob rob dlesni pod kotom 45° in nežno premika naprej in nazaj s kratkimi potegljaji. Za umivanje zadnje stene sprednjih zob, naj se zobno ščetko obrne vertikalno in nežno premika gor-dol.
Zobne ščetke naj se ne deli, saj to lahko povzroči prenos mikroorganizmov med posamezniki.
Zobno ščetko naj se po vsaki uporabi temeljito spere, za odstranitev preostale zobne paste in oblog.
Zobno ščetko naj se shranjuje pokončno, v odprtem držalu, da voda lažje odteče in se zobna ščetka lahko posuši, saj to zmanjšuje rast mikroorganizmov.
Zobno ščetko naj se menja na 3-4 mesece oz. ko so ščetine vidno poškodovane in razcepljene, saj se takrat zmanjša njena uporabnost.
Zobne ščetke po preboleli infekciji ni potrebno menjati, saj naš imunski sistem med in po preboleli bolezni izdeluje specifična protitelesa, ki preprečujejo, da bi nas povzročitelj bolezni na zobni ščetki ponovno okužil. Je pa zato toliko bolj pomembno, da se zobne ščetke ne deli in, da se zobne ščetke družinskih članov ne dotikajo.,,
Za dodatno čiščenje zobne ščetke, lahko le-to namočimo v kozarcu z mešanico vode in raztopine 3% vodikovega peroksida, antibakterijske ustne vodice ali alkoholnega kisa za vsaj 1 minuto.,
1.4.2 Ročna zobna ščetka
Obstaja ogromno različnih ročnih zobnih ščetk z različnimi oblikami glave, vendar so raziskave pokazale, da so pri odstranjevanju oblog najučinkovitejše zobne ščetke z več različnimi dolžinami ščetin ali z priostrenimi ščetinami. Čeprav so ščetine srednje trdote prav tako učinkovite pri odstranjevanju oblog, raziskave priporočajo zobne ščetke z mehkimi ščetinami, saj zmanjšujejo verjetnost poškodbe dlesni. Nov trend pa postajajo tudi zobne ščetke z ogrodjem, narejenim iz bambusa, saj lahko plastične ščetine ločimo od ogrodja in le-tega odvržemo na kompost. Bambus kot material ima antibakterijske lastnosti, saj upočasnjuje rast bakterij (vendar jih ne uničuje), ampak hkrati tudi promovira rast plesni. Zaradi trde, nepremične glave lahko med ščetkanjem hitreje uporabimo preveč sile in s tem poškodujemo dlesni-zato je toliko bolj pomembno, da so ščetine bambusove zobne ščetke zelo mehke.
1.4.3 Električna zobna ščetka
Električna zobna ščetka naredi več kot 10x več potegljajev kot jih lahko naredimo samo z ročno zobno ščetko. Na voljo je veliko različnih električnih zobnih ščetk-glede na premikanje ščetin se delijo na rotacijske (ščetine krožijo) in vibracijske (ščetine se premikajo levo-desno). Pri vibracijskih moramo uporabljati podobno tehniko umivanja kot pri ročnih, pri rotacijskih za glavo ščetke nežno premikamo od enega zoba do drugega. Glede na hitrost premikanja lahko električne zobne ščetke delimo tudi na sonične (20Hz-20.000Hz) in ultrasonične (nad 20.000Hz).
Raziskave so pokazale, da je bila dokazana boljša učinkovitost električnih zobnih ščetk tako v zmanjševanju zobnih oblog, kot gingivitisa (vnetja dlesni), kratkoročno in dolgoročno, v primerjavi z ročno zobno ščetko. Prav tako je bila dokazana nekoliko večja učinkovitost rotacijskih električnih zobnih ščetk v obeh kriterijih, v primerjavi z vibracijsko.
Primernejše so za ljudi, ki niso tako ročno spretni (otroci, ljudje z gibalnimi težavami, starejši) in za tiste, ki imajo zobni aparat, so pa dražje kot ročne zobne ščetke (tudi njihove glave s ščetinami je potrebno menjati) in če z njimi nismo dovolj nežni, lahko poškodujejo naše dlesni in povzročijo krvavitve.
1.4.4 Pametna zobna ščetka
Pametne zobne ščetke izgledajo enako kot električne, vendar imajo v svoji glavi senzorje, ki preko Bluetootha aplikaciji na telefonu pošljejo informacije o tem, kako dolgo je trajalo umivanje, koliko časa smo umivali posamezen del ustne votline, koliko pritiska smo uporabili, pod kakšnim kotom smo ščetkali zobe itn. Aplikacija prav tako vsebuje časovnik za ustrezno dolgo umivanje zob, igrice in nagrade za otroke ter zanimive zgodovinske podatke. S pregledom podatkov o naših preteklih umivanjih zob, lahko dobimo občutek o tem, katera področja našega umivanja moramo izboljšati, prav tako pa to služi kot dodatna motivacija.
2 Sklici
1. Darby M.; Walsh M.M.; (2010). "Procedures Manual to Accompany Dental Hygiene: Theory and Practice". St. Louis: Saunders/Elsevier. Str. 1-6.
2. Grošelj D. (1995). "Smernice za higieno ustne votline". Obzor Zdr N. Vol. 29 no. 5/6 str. 193-7.
3. Ranfl M.; Oikonomidis C.; Kosem R.; Artnik B. (2015). "Vzgoja za ustno zdravje: Prehrana in higiena: strokovna izhodišča". Ljubljana: Nacionalni inštitut za javno zdravje. Dostopno na: (6.11.2020)
4. Kosem R (2009). "Skrb za ustno zdravje otroka in mladostnika". In: Matič L, Fink A, Vettorazzi R, eds. "Ustna nega – vloga zdravstvene nege za zdravje ustne votline". Strokovno srečanje, Ljubljana, 22.4.2009. Ljubljana: Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcija medicinskih sester v vzgoji in izobraževanju. Str. 1-9. Dostopno na: (6.11.2020)
5. Romih B (2009). "Zobozdravstvena preventiva v osnovnih šolah". In: Matič L, Fink A, Vettorazzi R, eds. "Ustna nega – vloga zdravstvene nege za zdravje ustne votline". Strokovno srečanje, Ljubljana, 22.4.2009. Ljubljana: Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcija medicinskih sester v vzgoji in izobraževanju. Str. 18-22. Dostopno na: (6.11.2020)
6. Babakhanov A. (2017). "Daily Flossing: The Essentials: Make the case to patients with scientific approach". Dent Assist J. str 8-9.
7. Worthington HV.; MacDonald L.; Poklepovic Pericic T.; et al. (2019). "Home use of interdental cleaning devices, in addition to toothbrushing, for preventing and controlling periodontal diseases and dental caries". Cochrane Database Syst Rev. Vol. 4 no. 4.
8. Mazhari F.; Boskabady M.; Moeintaghavi A.; Habibi A. (2017). "The eﬀect of toothbrushing and ﬂossing sequence on interdental plaque reduction and ﬂuoride retention: A randomized controlled clinical trial". J Periodontol. Vol. 89 no 7. str. 824-32.
9. Farah C.S.; McIntosh L.; McCullough M.J. (2009). "Mouthwashes". Aust Prescr. Vol. 32 no. 6 str. 162–4.
10. McCullough M.J.; Farah C.S. (2008). "The role of alcohol in oral carcinogenesis with particular reference to alcohol-containing mouthwashes". Aust Dent J. Vol. 53 no. 4 str. 302–5.
11. Ustrell-Borràs M.; Traboulsi-Garet B.; Gay-Escoda C. (2020). "Alcohol-based mouthwash as a risk factor of oral cancer: A systematic review". Med Oral Patol Oral Cir Bucal. Vol. 25 no. 1 str. e1–12.
12. de Werner C.W.; Seymour R.A. (2009). "Are alcohol containing mouthwashes safe? ". Br Dent J. Vol. 207 no. E19 str. 1–4.
13. Macfarlane T.V.; Kawecki M.M.; Cunningham C.; et al. (2010). "Mouthwash Use in General Population: Results from Adult Dental Health Survey in Grampian, Scotland". J Oral Maxillofac Res. Vol. 1 no. 4 str. 1–9.
14. Creeth J.E.; Gallagher A.; Sowinski J.; et al. (2009). "The effect of brushing time and dentifrice on dental plaque removal in vivo". J Dent Hyg. Vol. 83 no. 3 str. 111-6.
15. Newby E.E.; Martinez-Mier E.A.; Zero D.T.; et al. (2013). "A randomised clinical study to evaluate the effect of brushing duration on fluoride levels in dental biofilm fluid and saliva in children aged 4-5 years". Int Dent J. Vol. 63 no. 2 str. 39-47.
16. American Dental Association (2019). "Mouth Healthy: Brushing Your Teeth".
17. Bunetel L.; Tricot-Doleux S.; Agnani G.; Bonnaure-Mallet M. (2000). "In vitro evaluation of the retention of three species of pathogenic microorganisms by three different types of toothbrush". Oral Microbiol Immunol. Vol. 15 no. 5 str. 313-6.
18. Frazelle M.R.; Munro C.L. (2012). "Toothbrush contamination: a review of the literature". Nurs Res Pract. Vol. 2012 article ID 420630.
19. Rosema N.A.; Hennequin-Hoenderdos N.L.; Versteeg P.A.; et al. (2013). "Plaque-removing efficacy of new and used manual toothbrushes--a professional brushing study". Int J Dent Hyg. Vol. 11 no. 4 str. 237-43.
20. American Academy of Pediatrics. (2013). ''Don't be quick to toss your toothbrush after a sore throat''. Science daily. Dostopno na: www.sciencedaily.com/releases/2013/05/130504163304.htm (6.11.2020)
21. Christiaansen A.; Varga S.M.; Spencer J.V. (2015). '' Viral manipulation of the host immune response''. Curr Opin Immunol. Vol. 36 str. 54-60. doi:10.1016/j.coi.2015.06.012
22. Beneduce C.; Baxter K.A.; Bowman J.; Haines M.; Andreana S. (2010). "Germicidal activity of antimicrobials and VIOlight Personal Travel Toothbrush sanitizer: an in vitro study". J Dent. Vol. 38 no. 8 str. 621-5.
23. Ji-Hyanf K.; Da-Ae K.; Hee-Soo K.; et al. (2018). ''Analysis of microbial contamination and antibacterial effect associated with toothbrushes. J Dent Hyg Sci. Vol. 18 no. 5 str. 296-304.
Doi: 10.17135/jdhs.2018.18.5.296
24. Slot D.E.; Wiggelinkhuizen L.; Rosema N.A.; Van der Weijden G.A; "The efficacy of manual toothbrushes following a brushing exercise: a systematic review". Int J Dent Hyg. Vol. 10 no. 3 str. 187-97.
25. Zanatta F.B.; Bergoli A.D.; Werle S.B.; Antoniazzi R.P. (2011). "Biofilm removal and gingival abrasion with medium and soft toothbrushes". Oral Health Prev Dent Vol. 9 no. 2 str. 177-83.
26. Afrin T.; Tsuzuki T.; Kanwar R.K.; Wang X. (2012). ''The origin of the antibacterial property of bamboo''. J Text Inst. Vol. 103 no. 8 str. 844-9. doi: 10.1080/00405000.2011.614742
27. Frassetp C. (2018). "Electric vs manual toothbrushes: what's the evidence''. Students 4 best evidence. Dostopno na : (6.11.2020)
28. Yaacob M.; Wortington H. V.; Deacon S. A.; et al. (2014). ''Powered versus mantual toothbrushing for oral health (Review)''. Cochrane Library. Dostopno na : (6.11.2020)
29. Covington center for family dentistry. What is a smart toothbrush and what does it do? Covington center for family dentistry. Dostopno na: (6.11.2020)


Zdravljenje s kisikom

Trajno zdravljenje s kisikom na domu ali TZKD je oblika zdravljenja oseb s kronično respiracijsko insufienco zaradi kronično obstruktivne bolezni (KOPB), z dolgotrajno respiratorno boleznijo s stalno hipoksemijo, pri napredovalnem pljučnem raku, pri mlajših od 15 let z dolgotrajno respiratorno boleznijo in osebah s spremljajočo hipoksijo, ki dokazano izboljša kakovost življenja in podaljša preživetje.
Zdravljenje poteka v domačem okolju, s pomočjo koncentratorja, ki osebi preko katetra ali maske dovaja kisik, 17 do 24 ur na dan. Odvisno od potreb osebe in stopnje bolezni. Osebe imajo lahko doma jeklenko tekočega kisika, na katero so priklopljene neposredno ali pa uporabljajo prenosno enoto, ki jih pri gibanju ne ovira.
TZKD zmanjšuje občutek dušenja, poveča psihično zmogljivost, zmanjša potrebo po obiskih zdravnika, povečuje telesno zmogljivost ter preprečuje okvare na drugih organih, katere nastanejo zaradi pomanjkanja kisika.
0.1 Anatomija dihalne poti
Dihanje je osnovni življenjski proces vsakega živega bitja. Dihalna pot se deli na zgornjo in spodnjo dihalno pot. Zgornjo dihalno pot sestavljajo nos in nosna votlina, usta z ustno votlino, žrelo in grlo. Spodnja dihalna pot pa sestoji iz sapnika, ki se cepi v dve glavni sapnici, respiratornih bronhiolov in alveolarnih vodov s pljučnimi mešički, kjer poteka izmenjava plinov.
Med dihanjem vstopi zrak skozi nos v nosno votlino, kjer se navlaži, segreje in očisti. Usta predstavljajo alternativno pot za vstop zraka v dihalno pot. Zrak potuje naprej skozi žrelo do grla. Grlo je glavni organ za fonacijo, saj se v njegovi notranjosti nahajati glasilki, ki oblikujeta glas. Spodnji del grla postopoma prehaja v sapnik. Sapnik je elastična, cilindrično oblikovana cev, ki se začne v višini šestega vratnega vretenca in sega do četrtega prsnega vretenca. Oporo mu dajejo podkvasto oblikovani hrustanci, ki preprečujejo kolaps dihalne poti med vdihom. Sapnik se na koncu deli na desno in levo sapnico oz. bronh. Vsak bronh se cepi na več bronhiolov, ki oskrbujejo vsak svoj pljučni reženj. Cepiči bronhiolov so dihalni bronhioli, ki se nadaljujejo v številne pljučne mešičke oz. alveole, kjer poteka izmenjava dihalnih plinov.
0.2 Indikacije in kontraindikacije za zdravljenje s TZKD
Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije zagotavlja zdravljenje s kisikom osebam, ki izpolnjujejo določene kriterije in se zdravijo zaradi kronične respiracijske insuficience s stalnimi dihalnimi težavami. Merilo za uvedbo TZKD je klinična diagnoza kronične pljučne bolezni s kronično hipoksemijo:
* Delni tlak kisika pod 7,3 kPa pri osebi v stabilnem stanju,
* Delni tlak kisika med 7,3 kPa in 8,0 kPa pri osebi, ki ima že prisotne posledice kronične hipoksemije (pljučna hipertenzija, policitemija s hematokritom nad 55%).
Trajno zdravljenje s kisikom na domu je najpogosteje indicirano osebam s KOPB. Čedalje bolj se uporablja pri osebah v terminalni fazi bolezni raka pljuč.
Zdravstveno vzgojno delo zahteva aktivno in zavzeto osebo, ki bo s pomočjo patronažne medicinske sestre zmanjšala število poslabšanj bolezni in kljub kisiku živela kakovostno življenje.
Pri osebah, kjer ni moč zagotoviti redne zavzetosti za zdravljenje in sodelovanja, je zato zdravljenje s TZKD kontraindicirano. To so kadilci, ki kljub napredovanju bolezni ne prenehajo kaditi, alkoholiki, duševno spremenjene osebe in osebe, ki nimajo ustreznih bivanjskih razmer.
0.3 Viri kisika
Za TZKD se lahko uporabljajo jeklenke s stisnjenim kisikom pod visokim tlakom, koncentratorji kisika ali kriogenske oblike kisika (utekočinjen kisik).
Koncentrator kisika z mehanskimi in kemičnimi postopki zbira kisik iz okoliškega zraka, pri čemer se porablja električna energija iz električnega omrežja ali baterije. Uporabljajo se predvsem za dolgotrajno terapijo bolnih oseb, ki so manj mobilne, oz. ne zmorejo aktivnosti zunaj svojega doma.
Za pokretne osebe obstaja možnost zdravljenja z uporabo tekočega kisika v termoposodah. Sistem za dovajanje kisika je sestavljen iz večjega rezervoarja (stacionarne enote), ki vsebuje kisik v tekočem stanju in manjše prenosne enote. Prenosna enota, ki jo oseba lahko samostojno polni na stacionarni enoti, omogoča večjo mobilnost. Enote so različnih velikosti in omogočajo vpih kisika le ob vdihu ali pa zagotavljajo kontinuiran pretok. Obe enoti za svoje delovanje ne potrebujeta električne energije. Kisik iz stacionarne in transportne enote izhaja, tudi če se ga ne uporablja, ker ob segrevanju izhlapeva, zato se enota izprazni kljub neuporabi. Uporaba tekočega kisika v prenosnih enotah omogoča bolj normalno socialno življenje in obenem lažjo skrb za telesno kondicijo. Oseba se lahko lažje giblje tudi izven svojega stanovanja in je s tem tudi manj socialno izolirana.
0.3.1 Aplikacija kisika
Kisik je zdravilo, zdravljenje pa bo uspešno le če bo izvajalo večji del dneva in preko noči (vsaj 17 ur).
Oseba prejme kisik z vdihanim zrakom, pri čemer je najbolje uporabiti temu namenjene naprave (npr. dvorogi nosni kateter ali obrazno masko), ki kisik dovajajo skupaj z vdihanim zrakom. Plin nato skupaj z odvečnim kisikom zapusti telo z izdihanim zrakom in se pomeša z zrakom v okolici.
Dvorogi nosni kateter je posebno oblikovana cevka, po kateri se dovaja kisik. Konici nosnega katetra namestimo v obe nosnici. V nosnici morata biti nameščeni udobno. Cevko namestimo za obe ušesi in pod brado stisnemo z obročem, ki je nameščen na cevi katetra. Kožo za ušesi je potrebno opazovati zaradi draženja. Preventivno jo zaščitimo z netkano kompreso. Nosni kateter menjamo na 7 dni ali po potrebi, če je kateter obložen, zamašen ali draži predel, na katerem je nameščen. Oksigenacija je zadovoljiva le, če sta obe konici katetra prehodni. Uporabljajo se za dovajanje nižjih koncentracij kisika(maksimalno do 6 l/min). Inspiratorna koncentracija kisika je odvisna od globine dihanja. Dvorogi nosni kateter je enostaven za uporabo, osebe jih dobro prenašajo, saj jih ne ovira pri hranjenju in govoru.
Kisik lahko dovajamo tudi preko različnih mask. Poznamo navadne obrazne maske, Venturijeve maske in maske z visoko inspiratorno vsebnostjo kisika (OHIO maske).
Navadna obrazna maska: dovajajo variabilen odstotek kisika, odvisno od načina dihanja osebe. Z navadno obrazno masko se pri aplikaciji kisika 5-10 l/min dovaja med 35-60 % kisika v vdihanem zraku.
Venturi maska: omogoča nam natančno kontroliran dovod kisika. Pri namestitvi maske izberemo barvni nastavek, ki ustreza odstotku zahtevane koncentracije kisika. Na nastavku je poleg odstotka kisika označen še pretok kisika v l/min (na primer 24%-2l; 28%-4l; 31%-6l; 35%-8l; 40%-10l; 60%-15l).
OHIO maska: omogoča dovod visoke koncentracije kisika. Onemogoča povratno dihanje preko enosmernih ventilov in ima rezervoar za kisik v obliki vrečke. Priporočeni pretok kisika je 8-15 l/ min, da se doseže 95% koncentracija kisika. Preden masko namestimo na obraz, mora biti rezervoar maske napolnjen vsaj do polovice.  Napihnjenost rezervoarja pogosto kontroliramo in glede na polnost prilagajamo pretok kisika. Če se v rezervoarju nabira voda, ga moramo redno prazniti.
Maska se mora obrazu dobro prilegati, vendar ne sme tiščati. Kožo za ušesi je potrebno opazovati zaradi draženja in nastanka razjede zaradi pritiska. Preventivno na elastiko namestimo zaščito, ki prepreči nastanek razjede zaradi pritiska. Masko menjamo po potrebi (nabiranje tekočine, poškodovana ali umazana maska).
Kisik, ki ga osebe prejemajo je mrzel in suh; z vlaženjem kisika preprečimo izsušitev sluznice. Uporabljamo lahko vlažilec za večkratno uporabo, v katerega nalijemo destilirano vodo. V tem primeru destilirano vodo in vlažilec menjamo na 24 ur. Lahko uporabimo tudi destilirano vodo v plastenki, ki jo menjamo po navodilih proizvajalca.
0.3.2 Koncentracija kisika
Koncentracijo oziroma pretok kisika določi zdravnik z ustreznim testiranjem. Pretok kisika se lahko prilagaja tudi glede na posebne okoliščine (npr. med telesno aktivnostjo, spanjem in mirovanjem). Osebe si same ne smejo spreminjati nastavitev pretoka kisika. Težavo lahko predstavlja previsoka ali prenizka koncentracija kisika. Če postanete zmedeni, zaspani, omotični ali če se pojavi občutek težkega dihanja in pretirane utrujenosti, je potreben posvet z zdravnikom.
0.3.3 Varnostni ukrepi
Kisik je oksidativna snov in pospešuje gorenje. Ob vsakršni uporabi kisika je treba upoštevati povečano tveganje za vžig. Obstaja tveganje nastanka požara v domačem okolju, še posebej ob prisotnosti drugih virov vžiga (kajenje, plameni, iskre, kuhanje, pečice itd.). Kisik sam ne gori in ne more eksplodirati, vendar pa kisik zviša temperaturo ognja in omogoča boljše gorenje. Nikoli ne kadite med zdravljenjem s kisikom. Lahko vam zgorijo lasje, koža in/ali oblačila.
Z jeklenkami, ki so namenjene TZKD, je potrebno ravnati previdno. Poškodbe opreme (zlasti ventila) lahko povzročijo ovirano izhajanje plina in/ali prikazovanje napačnih podatkov na merilniku tlaka glede preostanka kisika v jeklenki in količine pretoka, zaradi česar je lahko dovajanje kisika nezadostno ali prekinjeno.
Pri uporabi kriogenskih oblik kisika (utekočinjen kisik) je potrebno paziti, da ne pride do ozeblin. Kisik je v jeklenkah shranjen na temperaturi, ki je manjša kot -183°C. Pri tako nizkih temperaturah lahko stik tekočega kisika s kožo ali sluznico povzroči ozebline. Pri rokovanju s kriogenskimi vsebniki je treba upoštevati posebne varnostne ukrepe: uporabljajte primerna zaščitna oblačila (rokavice, očala, ohlapna oblačila in hlače, ki pokrivajo čevlje). Če pride tekoči kisik v stik s kožo ali očmi, je treba prizadeta območja sprati z veliko količino hladne vode ali nanesti hladne obkladke in takoj poiskati zdravniško pomoč. Ventile in druge dele vedno upravljajte s čistimi in nemastnimi rokami.
0.4 Zdravstveno vzgojno delo
Medicinska sestra predstavlja vez med osebo, ki se zdravi s TZKD in zdravstvom. Njeno delo in cilj je pomoč osebi pri izboljšanju kakovosti življenja, preko učenja osebe o bolezni, izvajanja intervencij, pomoč pri zdravljenju in rehabilitaciji. Osebo v bolnišnici spremlja medicinska sestra, ki jo uči kako naj sprejme svoje stanje bolezni, kako naj z njo živi in kako naj rešuje zaplete. Cilj zdravstveno vzgojnega dela je priprava osebe na življenje doma, da bo lahko čim bolj samostojno živela oziroma skrbela zase. Njeno delo kasneje prevzame patronažna medicinska sestra.
0.4.1 Patronažna zdravstvena nega
Obravnava osebe, ki se zdravi s TZKD, spada med kurativne dejavnosti v patronažni dejavnosti. Patronažna medicinska sestra obravnava osebo, ki se zdravi s TZKD, na podlagi delovnega naloga osebnega izbranega zdravnika ali specialista ali v skladu s Pravilnikom za izvajanje preventivnega zdravstvenega varstva na primarni ravni (Ur.l.RS., št.17/15).
Na podlagi plana patronažnega varstva, njeno delo obsega dva patronažna obiska na leto pri osebah s kroničnim obolenjem, med katere spadajo osebe, ki se zdravijo s TZKD.
Namen patronažnega obiska je preprečitev oziroma zmanjšanje števila poslabšanj bolezni, preprečitev njenih zapletov ter omogočiti osebi, ki se zdravi s TZKD, kakovostno življenje v domačem okolju, kljub omejitvam. Pri tem patronažna medicinska sestra tesno sodeluje z osebo, njegovo družino, drugimi zdravstvenimi strokovnjaki ter s skupinami v lokalni skupnosti.
Patronažna medicinska sestra pred obiskom naredi oceno stanja osebe, ki se zdravi s TZKD. To pomeni, da zbira potrebne informacije pred pa tudi med patronažnim obiskom. Osebo nato seznani z namenom in vsebino obiska. Sledi pregled dokumentacije, ocena splošnega stanja osebe po življenjskih aktivnostih. Z osebo se pogovori ter analizira zbrane informacije, katere dokumentira.
0.4.1.1 Cilji in intervencije
CILJI
* prepoznane fizične, duševne, duhovne, kulturne in socialne potrebe osebe,
* preprečevanje ali zmanjševanje posledic bolezni in dejavnikov tveganja,
* oseba bo seznanjena z različnimi tehnikami izkašljevanja,
* povečan potencial osebe za samopomoč in sosedsko pomoč,
* seznanitev o različnih vrstah pomoči na domu,
* seznanitev s pomenom redne in ustrezne telesne aktivnosti,
* pravilna in dosledna uporaba predpisane terapije,
* poučena oseba in njegova družina,
* aktivno sodelovanje družine.
INTERVENCIJE
* meritev vitalnih funkcij (pulz, dihanje, krvni tlak, telesna temperature),
* preverjanje stanja koncetratorja, števila ur delovanja, preverjanje inhalatorja in pravilne uporabe,
* opazovanje načina dihanja,
* povpraševanje o morebitnih zapletih, znakih in simptomih poslabšanja,
* poučevanje o vzdrževanju koncentratorja, nosnih katetrov in o higieni nosne votline,
* poudarjanje pomena rednega in pravilnega izkašljevanja, redne telesne vadbe ter dihalnih vaj,
* poudarjanje pomena ustrezne prehrane,
* poudarjanje pomena cepljenja proti gripi in pnevmokoku,
* ocena bolečine, dispneje, stanja osebe,
* informiranje o možnostih zdraviliškega zdravljenja, različnih oblikah pomoči na domu, iskanju verodostojnih informacij o bolezni,
* koordiniranje in povezovanje z zdravnikom ter drugimi zdravstvenimi delavci.
0.5 Življenje s TZKD
Kronične bolezni najpogosteje prizadenejo kakovost življenja oseb. Možnost trajnega zdravljenja s kisikom na domu je pripomogla k boljšemu življenju teh oseb, saj bivanje v domačem okolju, v primerjavi  z dolgotrajnim bivanjem v bolnišnicah, kljub stalnemu dodajanju kisika, omogoča večjo svobodo in vsesplošno boljše počutje.
Pri osebah s KOPB se je ta način zdravljenja izkazal za koristno terapijo, saj podaljšuje življenje, zmanjšuje zasoplost in občutek dušenja in povečuje zmožnost lažjih telesnih obremenitev.
Večina oseb z TZKD uporablja koncentratorje kisika, ki za delovanje potrebujejo elektriko. Zaradi vezanosti na koncentrator, so se osebe prisiljene gibati v omejenih notranjih bivalnih prostorih, omejene so pri osnovnih življenjskih aktivnostih, zato lahko postanejo odvisne od pomoči drugih oseb. To lahko povzroči depresijo in jim jemlje voljo do vztrajanja z zdravljenjem. Rešitev ponujajo prenosne bombice s tekočim kisikom, ki jim omogočajo svobodno gibanje in povečajo kakovost življenja, vendar do njih še niso upravičeni vsi, saj morajo za pridobitev pravice v obveznem zdravstvenem zavarovanju izpolnjevati dva kriterija:
* da bolehajo za dolgotrajno respiratorno boleznijo s stalnimi dihalnimi težavami,
* so 24 ur dnevno povsem odvisne od vira kisika (Dopis ZZZS, 0072-14/2007-DI/3).
Osebe pri telesnih dejavnostih omejujejo zdravstvene težave in vezanost na koncentrator. To vpliva na čustveno in socialno življenje, saj osebe postanejo zaskrbljene, depresivne in socialno zaprte. Vloga patronažne medicinske sestre je zato pomembna, da obravnavane osebe spodbuja k lahkim telesnim aktivnostim, ki jih zmorejo opravljati, da ohranjajo stik z zunanjim svetom ter se družijo s prijatelji in svojci. Pri tem si lahko pomagajo s telefonskimi klici in vožnjo z avtomobilom.
0.6 Sklici


Pametna mesta/Senzorji in merilniki

1 Senzorji in merilniki (IoT) v pametnih mestih
Senzorji in merilniki predstavljajo osrednji element Internet stvari (IoT) v urbanih okoljih, saj omogočajo zbiranje, obdelavo in prenos podatkov v realnem času. Z njihovo pomočjo lahko pridobivamo natančne informacije o ključnih parametrih, kot so kakovost zraka, vremenski pogoji, promet, onesnaženje, poraba energije in stanje infrastrukture. Ti podatki služijo kot osnova za analize, meritve in izboljšave, ki prispevajo k učinkovitemu načrtovanju, upravljanju virov in hitremu odzivanju na spremembe v mestnem okolju. Senzorji in merilniki tako igrajo ključno vlogo pri podpori odločanju in optimizaciji delovanja mestnih sistemov [1][2].
2 Vrsta senzorjev glede na zaznavane količine (vhod) [16]
Razvrstitev temelji na fizičnih, kemijskih, električnih ali bioloških lastnostih, ki jih senzorji zaznavajo. Gre torej za klasifikacijo senzorjev glede na naravo vhodne količine, ki jo zaznavajo.
* Mehanski: Senzorji za zaznavanje mehanskih količin
Primeri vhodov: sila, tlak, pospešek, premik.
* Temperaturni: Senzorji za zaznavanje temperaturnih količin
Primeri vhodov: toplota, temperatura.
* Optični: Senzorji za zaznavanje svetlobnih količin
Primeri vhodov: svetloba, sevanje (UV, IR).
* Kemijski: Senzorji za zaznavanje kemičnih količin
Primeri vhodov: plini, pH, kemijska sestava.
* Magnetni: Senzorji za zaznavanje magnetnih količin
Primeri vhodov: magnetno polje.
* Električni: Senzorji za zaznavanje električnih količin
Primeri vhodov: napetost, tok.
* Mehanski: Senzorji za zaznavanje akustičnih količin
Primeri vhodov: zvok, ultrazvok.
* Biološki: Biološki senzorji
Primeri vhodov: biološke molekule, encimi, DNA.
3 Delovanje senzorjev in merilnikov
Senzorji in merilniki v pametnih mestih delujejo na principu zbiranja, obdelave in prenosa podatkov. Njihovo delovanje vključuje več ključnih korakov:
* Zaznavanje:
Senzorji zaznavajo fizikalne, kemijske ali biološke spremembe v okolju (npr. temperatura, onesnaževala, svetloba, zvok, premiki).
Merilniki pretvorijo te spremembe v kvantitativne vrednosti (npr. koncentracijo plinov v ppm, stopnje decibelov ali število vozil na cesti).
* Obdelava podatkov:
Podatki se predhodno obdelajo na napravi (npr. filtriranje ali agregacija).
Pametni algoritmi lahko že na napravi zaznajo trende ali sprožijo opozorila.
* Prenos podatkov:
IoT senzorji uporabljajo brezžične komunikacijske protokole (Wi-Fi, LoRa, ZigBee, 5G) za prenos podatkov na oblak ali centralne sisteme.
Podatki so dostopni v realnem času za analizo in odločanje.
* Integracija in analiza:
Zbrani podatki se integrirajo v platforme pametnega mesta, kjer se analizirajo s pomočjo umetne inteligence (AI) ali drugih orodij za upravljanje virov in procesov.
4 V pametnih mestih se uporablja širok spekter senzorjev in merilnikov
+, , Senzorji za:/ Merijo:, Vrste senzorja/merilnika:, Vloga IoT
Okoljski senzorji, Kakovost zraka, Električni: Elektrokemični senzorji, - Zbiranje podatkov o onesnaževalcih v realnem času
Spremljanje vremena, Kemijski in optični: Optični kemijski, - Zbiranje vremenskih podatkov v realnem času
Raven hrupa, Električni: Polprevodniški mikrofoni, Elektretni mikrofoni, Senzorji s filtriranjem frekvenc, - Zbiranje podatkov o hrupu v realnem času
Senzorji za mobilnost, Detekcijo vozil, Mehanski in Električni: Indukcijske zanke, - Spremljanje prometa v realnem času
Semaforje
Parkirišča
GPS senzorji
Število potnikov
Senzorji za infrastrukturo, Monitoring mostov in stavb, Mehanski: Akcelerometri, Geofonski senzorji, - Spremljanje varnosti mostov in stavb
Senzorji za upravljanje, Polnjenje smetnjakov, Mehanski: Ultrazvočni senzor, Pnevmatski senzorji, - Dinamično načrtovanje zbiranja odpadkov na podlagi napolnjenosti zabojnikov
Merjenje osvetljenosti, Električni: Polprevodniški, - Samodejno prilagajanje svetlosti glede na zunanje pogoje
Merjenje pretoka vode, Mehanski in Električni: Tlačni senzor, Piezoelektrični pretvorniki (električni), Ultrazvočni senzor za pretok vode, - Zbiranje podatkov o pretoku vode in tlaku v realnem času
Pametni števci, Električni: Indukcijski merilniki, Senzorji za napetost in tok, - Zbiranje podatkov o porabi virov v realnem času
Senzorji v pametnih omrežjih (Smart Grids), Električni: Merilniki električne energije (Smart Meters), Toka in napetostni senzorji, Senzorji za kakovost električne energije, - Spremljanje porabe energije v realnem času
Senzorji za obnovljive vire energije
Senzorji za javno varnost, Senzorji za požare, Električni: Elektrokemični, Infrardeči točkovni, Infrardeči slikovni, Polprevodniški, - Spremljanje dima in temperature v realnem času
Senzorji za poplave, Mehanski in Električni: Ultrazvočni senzorji, Tlačni senzorji, - Spremljanje vodostaja in prenosa podatkov na IoT platforme za opozarjanje
Senzorji za zasneženost, Ultrazvočni senzorji, - Spremljanje snežnih razmer v realnem času
UV senzorji, Kemijski in Biološki: Ionizacijski, - Spremljanje UV-sevanja v realnem času
5 Zaključek
Če se zgoraj našteti senzorji in merilniki uporabljajo v kombinaciji z IoT tehnologijami, jih lahko označimo kot IoT senzorje in merilnike. Ključna razlika je v povezljivosti, prenosu podatkov in integraciji v IoT ekosistem. Tako se fizične lastnosti senzorjev združijo z digitalnimi zmogljivostmi IoT za ustvarjanje pametnih sistemov. Senzorji in merilniki delujejo kot most med fizičnim in digitalnim svetom. Njihova naloga je zbiranje natančnih podatkov o različnih aspektih mestnega življenja, kar omogoča pametnim mestom, da postanejo bolj prilagodljiva, učinkovita in trajnostna.


Odvzem materiala za laboratorijske preiskave

1 UVOD
imajo na področju kakovosti odvzema za zelo pomembno vlogo. Za laboratorijske preiskave je potreben kakovostno odvzet biološki vzorec, ki predstavlja enega od temeljnih pogojev za doseganje točnosti in zanesljivosti laboratorijskih rezultatov. Diplomirana medicinska sestra v patronažnem varstvu izvaja odvzem bioloških vzorcev za različne laboratorijske preiskave (hematološke, , , , , , patohistološke in , zato mora teoretično in praktično obvladati postopke odvzema različnih vzorcev. Pri izvajanju teh aktivnosti mora upoštevati dobre klinične prakse in priporočila ter standarde . Diplomirana medicinska sestra v patronažnem varstvu mora biti seznanjena tudi z vplivi fizioloških, bioloških in , ki lahko vplivajo na rezultate laboratorijskih preiskav.
Namen:
Rezultati preiskav nudijo pomembne podatke o delovanju in o patofiziološkem stanju pacientov. Pomagajo pri postavljanju , dajejo informacije o stanju in poteku bolezni ter prikazujejo odziv organizma na dano .
Ocena stanja:
Temeljne fiziološke, psihofizične, psihosocialne in pacienta;
* Indirektno zbiranje informacij pred obiskom.
* Direktno zbiranje informacij med obiskom.
* Seznaniti pacienta z namenom in vsebino obiska.
* Pregled obstoječe negovalne in medicinske dokumentacije.
* Oceniti splošno stanje pacienta po dnevnih aktivnostih.
* Pogovor s pacientom, po potrebi s člani družine in pomembnimi drugimi, z namenom ugotoviti, ali razume pomen odvzema za laboratorijske preiskave.
* Ugotoviti, ali se pacient strinja z odvzemom materiala za laboratorijske preiskave, in dobiti njegovo privolitev.
* Skupna analiza vseh zbranih informacij in dokumentiranje.
Cilji in intervencije:
Zdravstveno nego diplomirana medicinska sestra v patronažnem varstvu ob obisku načrtuje skupaj s pacientom. Najpogostejši cilji pri delu diplomirane medicinske sestre v patronažnem varstvu za odvzem vzorcev za laboratorijske preiskave so:
* Izvajanje po naročilu .
* Izvajanje vrste preiskav na podlagi delovnega naloga.
* Izvajanje postopkov odvzema vzorcev za laboratorijske preiskave po standardiziranih merilih in postopkih ter v skladu s smernicami.
* Zagotavljanje varnosti pri odvzemu vzorcev tako za pacienta kot za izvajalca in okolico.
* Dobra predhodna priprava pacienta na odvzem vzorcev.
* Zagotavljanje primernega prostora, pribora in opreme za odvzem vzorcev.
* Pravilno izvajanje postopkov za odvzem vzorcev.
* Pravilen način in čas vzorcev.
* Vrednotenje dela, stanja in materiala.
* Preprečevanje morebitnih zapletov (, hemoliza krvi, ).
* Dokumentiranje.
Najpogostejše intervencije diplomirane medicinske sestre v patronažnem varstvu pri jemanju vzorcev za laboratorijsko preiskavo:
* Strokovna priprava na obisk in priprava ustreznega materiala za odvzem vzorcev ter priprava pisnega obvestila patronažne službe v primeru odsotnosti posameznika.
* Namestitev pacienta v primeren položaj glede na načrtovan odvzem.
* Pravilno svetovanje pacientu pred odvzemom vzorca.
* Upoštevanje posebnosti pri odvzemu.
* Izvedba standardiziranega postopka odvzema bioloških vzorcev za laboratorijske preiskave.
* Ugotavljanje stanja pacienta.
* Analiza dosedanjih podatkov in določitev negovalnih diagnoz.
* Poučevanje posameznika in njegove družine, kako ukrepati ob pojavu zapletov.
* Zdravstveno vzgojno delo glede na ugotovljene potrebe.
* Poročanje zdravniku, ki je izdal delovni nalog, o ugotovitvah in s tem zagotavljanje kontinuirane obravnave pacienta.
Spremljanje/kontinuirana obravnava in obveščanje:
* Obveščanje izbranega osebnega zdravnika oz. naročnika patronažnega obiska.
* Potreba po povezovanju (sporočanju/pridobivanju informacij) z drugimi službami in institucijami.
* Koordinacija po telefonu.
* Planiranje naslednjega obiska, glede na navodila naročnika.
* Dokumentiranje in zapis.
* Pričakovanje in spremljanje povratnih informacij.
2 1. ODVZEM KRVI NA DOMU
so najpogostejši pripomoček za ugotavljanje posameznikovega zdravstvenega stanja. Kri lahko odvzamemo na več načinov. Za laboratorijske preiskave se uporabljajo odvzemi , in krvi.
Preiskave, ki jih izvajamo z odvzetim vzorcem krvi so:
** biokemijske preiskave krvi,
* testi,
* serološke preiskave,
* hemokultura,
* določanje ,
* določanje koncentracije zdravil.
Sestava torbe za odvzem krvi na domu
Za odvzem in transport krvi od posameznikovega doma do laboratorija se uporablja namenska
torba, ki mora biti vodotesna, odporna na zunanje vplive in pogosto čiščena. Zraven vsega naštetega so za odvzem laboratorijskega materiala potrebne še:
* epruvete,
* igle,
* nastavek za iglo,
* obliž za vbodno mesto,
* pisalo,
* dokumentacijo,
* razkužilo za vbodno mesto,
* razkužilo za roke,
* sterilne gobice,
* vrečke in posode za odpadke,
* zaščitne rokavice,
* žilno prevezo
Transportna torba naj bo glede na vsebino primerno označena.
Načrtovanje negovalne intervencije
Intervencija zdravstvene nege: vakuumski odvzem venske krvi na domu.
Opredelitev izvajalca:
Število izvajalcev: 1 (en) izvajalec.
Predviden čas izvajanja: 5 minut
Metoda dela: aseptična metoda dela
Priprava materiala
Pomembno je, da ima patronažna medicinska sestra ves material skrbno in natančno pripravljen pred odvzemom krvi, saj le tako lahko delo poteka tekoče, nemoteno in strokovno.
Izvedba negovalne intervencije:
* Preverimo osebne podatke in identiteto.
* Umijemo in razkužimo si roke.
* Pripravimo material (držalo z iglo, odpremo sterilne gobice, kontejner za ostre odpadke,…).
* Pripravimo prostor (zagrnemo zavese, zapremo vrata, osvetlimo prostor, namestimo zaščito pod roko/mestom odvzema itd,…).
* Posameznika namestimo ali mu pomagamo v ležeči ali sedeči položaj (odvisno od njegovega zdravstvenega stanja) s čimer stabiliziramo roko, preprečimo poškodbo, dobimo dostop do vene in preprečimo posameznika.
* Namestimo prevezo – 5 do 15 centimetrov nad vbodnim mestom (lahko je nameščena največ eno minuto, saj daljši čas zažeme vpliva na rezultate izvidov).
* Otipamo pod prevezo (če ni tipljiv razrahljamo prevezo).
* Posameznik naj stiska pest ali mu mi masiramo veno (s tem poiščemo ustrezno veno)
* Zažemo popustimo.
* Razkužimo vbodno mesto (s tremi alkoholnimi gobicami v krožnih potegljajih).
* Med tem, ko čakamo, da se alkohol posuši (cca. 1 minuta) si nataknemo rokavice.
* Ponovno namestimo prevezo.
* Odstranimo zaščito na igli in posamezniku povemo, da bomo zbodli.
* Z kazalcem in palcem ne vodilne roke pridržimo žilo cca. 2,5 cm nad ali pod vbodnim mestom ter kožo napnemo.
* Zbodemo pod kotom 15 do 30 stopinj, ko prebodemo kožo znižamo kot vboda in še nekoliko potisnemo iglo naprej vzporedno z žilo (pazimo, da je lumen igle obrnjen navzgor).
* Ko je igla v žili z ne vodilno roko fiksiramo nastavek, z vodilno roko pa nataknemo epruvete v nastavek, da priteče kri.
* Prevezo sprostimo, ko kri priteče v prvo epruveto.
* Ko imamo napolnjene vse epruvete na vbodno mesto položimo suh, sterilen zloženec.
* Izvlečemo iglo (odvržemo v kontejner za ostre odpadke).
* Zloženec nad vbodnim mesto prelepimo s lepilnim trakom
* Razkužimo zažemo.
* Odstranimo zaščito pod roko.
* Slečemo rokavice.
* Epruveto/epruvete označimo s posameznikovimi podatki.
* Razkužimo roke.
* Poseg dokumentiramo.
Po oskrbi izvajalca, materiala, prostora in posameznika mora patronažna medicinska sestra
izvesti transport krvi v laboratorij pri čem mora dosledno upoštevati navodila (za odvzem,
pošiljanje, ravnanje z vzorcem), ki jih pripravi laboratorij v katerem se bo izvajala analiza
vzorca.
Transport v
Pred odvzemom vzorca moramo pregledati in dosledno upoštevati navodila (za odvzem, pošiljanje, ravnanje z vzorcem), ki jih pripravi laboratorij v katerem se bo izvajala analiza vzorca. Navodila za transport in hranjenje vzorcev krvi:
* biološki material v najkrajšem možnem času dostavimo v ustrezni laboratorij,
* kri prenašamo v ustreznih torbah ali posodah,
* epruvete s krvjo morajo biti v pokončnem položaju,
* pazimo, da vzorcev med potjo ne stresamo, saj lahko pride do hemolize
* torba/posoda z vzorcem mora biti vodotesna ter odporna proti zunanjim vplivom,
* stojalo z epruvetami naj bo vloženo v čvrsto, vodotesno plastično ali kovinsko torbo/posodo z ustreznim pokrovom in varnostnim zapiračem,
* transportna torba/posoda naj bo pravilno označena (glede na vsebino),
* v transportni torbi/posodi naj bo priložen list s podatki o vzorcu,
* v transportni torbi/posodi naj bo priložen komplet za ukrepanje ob morebitnem razlitju (absorbcijsko sredstvo, razkužilo, rokavice in posoda za odpadno snov),
* izogibamo se temperaturam nad 35 stopinj Celzija,
* vzorce polne krvi ne smemo izpostaviti temperaturam pod 0 stopinj Celzija saj nastopi hemoliza vzorca
3 2. ODVZEM URINA
Da bomo izvedli rutinske preiskave , potrebujemo svež in nekontaminiran . Pomični bolnik bo urinski vzorec pripravil samostojno, zato ga moramo dobro poučiti o pravilnem načinu oddaje seča. Navodila naj bodo ustna in pisna, priporočljiva pa so tudi slikovna navodila. Oseba, ki se pogovarja z bolnikom (patronažna medicinska sestra), naj bo urejena, prijazna, njen govor pa razumljiv. Bolniku damo posodico, ki mora biti pravilno označena z njegovimi osebnimi podatki in ga prosimo, da jih preveri. Seznanimo ga o tem, kako se posodica pravilno in vodotesno zapre. Več strokovne pomoči po navadi potrebujejo starejši ljudje in . Nepomičnega bolnika pa prosimo za sodelovanje in ga seznanimo s postopkom.
Priprava in izvedba odvzema pri pomičnem bolniku obsegata:
* Psihofizično pripravo Bolnik|bolnika na poseg;
* Pripravo (sterilna posodica z vodotesnim pokrovom, sterilna gaza ali tamponi, sterilna ali , etiketa z bolnikovimi podatki);
* Umivanje genitalij, ki poteka po naslednjem vrstnem redu:
# Bolnica si umije roke
# Razširi sramne ustnice
# Okolico izvodil obriše 3-4 krat s sterilno gazo (polito s fiziološko raztopino ali z destilirano vodo) od spredaj nazaj
# Osuši s suho sterilno gazo od spredaj nazaj
• Odvzem srednjega curka , tako da bolnica neprekinjeno urinira najprej v školjko, nato podstavi posodico in zbere približno 10-50 ml urina, konča pa uriniranje v školjko;
* Pravilno shranjevanje , tako da bolnica posodico dobro zapre in jo postavi na določeno mesto
** Čimprejšnji seča v laboratorij
Glede na čas odvzema ločimo:
* Prvi jutranji urin: odvzeti ga je potrebno takoj zjutraj, ko se bolnik prebudi. Urin je bil v približno 8 ur, zato lahko z njim analiziramo snovi, ki zahtevajo koncentracijo in inkubacijo. Z njim lahko zaznavamo npr. proteine, in .
* Drugi jutranji urin: odvzamemo ga 2-4 ure po prvem jutranjem urinu. Primeren je za večino rutinskih analiz. Bolnik lahko popije le 200 ml po 22. uri prejšnjega dne.
* Naključni vzorec: običajno odvzet vzorec čez dan, v kateremkoli času in brez predhodne priprave bolnika. Uporablja se za rutinske in presejalne teste.
* Urin, zbran v določenem času (časovni vzorec): uporablja se za primerjavo koncentracije analita (snov, ki jo določa npr. v in . Jemljemo serijo urinskih vzorcev, ki so zbrani v določenih časovnih presledkih. Pomembno je, da natančno upoštevamo čas zbiranja, pravilno dokumentiramo, ter se ravnamo po navodilih za posamezno preiskavo.
Urin lahko odvzamemo:
* Po metodi čistega mokrenja (umivanje spolovila z milom, spiranje s čisto vodo, prvi curek spustimo v školjko, prestrežemo 10 ml srednjega curka v sterilno posodo, zadnji curek spustimo v školjko)
* Lahko s katetrom, vendar redko (lahko povzročimo ); odvzamemo pri bolniku, ki ima že vstavljen urinski katetrom in vedno odvzamemo svež ;
* Suprapubična punkcija v (za ugotavljanje anaerobnih bakterij);
* Prenos v laboratorij na hladnem (v 2 urah).
PRAVILEN PRENOS KUŽNIN V LABORATORIJ
Sterilno embalažo dobro zapremo in preložimo v posebne transportne vrečke, stojala ali škatle. Pozorni smo na to, da se vzorci ne poškodujejo ali razlijejo. Za rokovanje z vzorci vedno uporabimo rokavice. Vzorce prenašamo v posebnih transportnih torbah ali kovčkih pri ustrezni temperaturi. Kurir (patronažna medicinska sestra) mora torbo s kužninami v najkrajšem možnem času prenesti v . Optimalni čas do prenosa v laboratorij je 2 uri po odvzemu.
Za transport in nekaterih drugih kužnin uporabljamo hladilne torbe.
Za lokalni prenos bioloških vzorcev veljajo splošna pravila po priporočilih Svetovne zdravstvene organizacije:
* Posoda z vzorcem mora biti odporna proti zunanjim vplivom ter vodotesna
* Transportna torba mora biti odporna proti poškodbam ter med prevozom pričvrščena. Prav tako mora biti glede na vsebino primerno označena
* Vsak mora imeti v transportni torbi vzorčni list s podatki o
* Transportna torba mora vsebovati priložen komplet za ukrepanje ob morebitnem razlitju (absorpcijsko sredstvo, razkužilo, debelejše gumijaste rokavice za večkratno uporabo ter posodo za odpadno snov)
* V transportni torbi mora biti tudi vsa spremna dokumentacija, ki jo shranimo v nepremočljivi zaščiti
4 3. ODVZEM BLATA
je končni . Z se iz izločajo odvečne in . Z preiskuje in spremlja delovanje celotnega . prav tako pregledujemo organoleptično, , makroskopsko in . Organoleptični pregled je pregled s , pri katerem ocenimo , in konsistenco. pregled zajema ugotavljanje prisotnosti , , , jajčec in ciste . Makroskopski pregled zajema preiskavo s prostim , kjer opazujemo ostanke neprebavljene , prisotnost , sluzi in . To lahko zdravstveno osebje opravlja že na oddelku. Spremljajo tudi količino, , obliko, , konsistenco blata in število odvajanj na dan. Kemijski pregled zajema pregled, kjer se največkrat ugotavlja okultna
Opazovanje blata
Pri opazujemo pogostost odvajanja. Ta je odvisna od posameznika. Normalno odvajamo od enkrat do dvakrat na dan ali enkrat na tri dni. Količina , ki ga dnevno izločimo, je odvisna od količine in kakovosti zaužite . Oblika in konsistenca - normalno je mehko in čvrsto. Ima cilindrično obliko. in sta odvisna od , in . Normalno je temno rjave in ima značilen fekulenten .
Odvzem in analiza vzorcev blata
Ob sumu na v sistemu, torej prisotnost skrite v , ali prisotnost (parazitov), se opravijo po naročilu . Za je primeren svež vzorec , konzerviran vzorec pa le za nekatere preiskave. preiskavi , s katero ugotavljamo povzročitelja nalezljivih v , imenujemo koprokultura.
Postopek
Z žličko, ki je v posodici za zberemo (iz različnih sumljivih mest). Količina zbranega naj bo v velikosti ali 1 do 2 ml tekočega . Posodico dobro zapremo in odnesemo v na . Vzorec lahko hranimo v hladilniku na 2-8 0C do 12 ur. se ne jemlje iz straniščne školjke, ker je pomešano z , med ali krvavečimi , ko ugotavljamo prikrito krvavitev.
5 4. ODVZEM BRISA
Pravilen odvzem je ključen, za pravilno in . Bris je odvzem vzorca iz ali rane, s katerim preučujemo pristnost . Pri odvzemu brisa težko ugotovimo, kateri so tisti, ki povzročajo težave oziroma kateri pripadajo normalni . Za povzročitelje torej ocenimo tiste , za katere je znano, da ne pripadajo normalni s. Različne brise shranjujemo pri različnih temperaturah, vsi brisi nimajo enake časovne obstojnosti.
Pri odvzemu brisa moramo upoštevati naslednje ukrepe:
* Zagotavljanje varnosti delavca in pacienta
* Izbor pravega brisa
* Pravilen način odvzema brisa
* Pazimo, da se ne dotikamo drugih delov telesa ali okolice, ko enkrat odvzamemo bris
* Pravilna označba na vzorcu
* Pravilno shranjevanje od odvzema do transporta v
Poznamo naslednje brise:
* Bris nosno-žrelne sluznice
* Bris
* Bris
* Bris
* Bris
* Bris
* Bris
* Bris
* Bris ran in
* Bris
* Itd.
Nekaj primerov najbolj uporabljenih brisov:
Bris
Na epruveto napišemo podatke o pacientu, datum in uro odvzema in vrsto . Pridobimo pacientovo soglasje in ga seznanimo s postopkom. Iz epruvete potegnemo bris in previdno podrgnemo po levi in desni tonzili in . Pazimo, da se ne dotaknemo , ali ustnic. Vatenko hitro ampak previdno vstavimo nazaj v epruveto. ustrezno shranimo. V tem primeru ga lahko shranimo za največ 2 uri pri 20–25 °C. Shranimo jo v posebne vrečke, stojala in pazimo, da se vzorci ne poškodujejo ali razlijejo. Za rokovanje z vzorci uporabljamo rokavice.
Bris rane
Rano pred odvzemom očistimo s . Iz predela rane kjer je ne jemljemo brisa. Vatirano palčko navlažimo s sterilno in bris odvzamemo s potegom in vrtljajem po sumljivih delih rane. Vatirano palčko vrnemo v epruveto in jo pod ustreznimi pogoji pošljemo v .
Bris
Bris se najpogosteje jemlje iz površine , kožnih gub ali . Vatirano palčko navlažimo s sterilno in z vrtenjem in enkratnim potegom obrišemo površino . Bris shranimo v epruveto in označimo podatke o pacientu, vrsti , datum in čas odvzema. Poskrbimo za pravilno shranjevanje in transport do .
6 5. ODVZEM IZMEČKA – SPUTUMA
Izpljunek, – , je izloček (sekret) bronhialne sluznice, ki nastaja zaradi povečanega izločanja sluzi. Izkašljevanje izmečka iz in imenujemo .
Pri sputumu opazujemo količino, barvo in vonj. Lahko je (voden, tekoč), sluzav, gnojen, krvav (hemoragičen), brezbarven, belkast, rumenkast ali zelen. Izmeček zdravega človeka nima značilnega vonja, zaudarja le, če dalj časa stoji, ker se razkraja. Močno pa zaudarja pri gnojnih procesih na . Izmeček se pri nekaterih obolenjih useda v več slojih. Na dnu so gostejše mase, nad njimi vodene in na vrhu penasta plast. Vsak sputum obravnavamo kot , zato ravnamo z njimi tako, da smo varni pred .
S preiskavo sputuma ugotavljamo obolenja dihal (vnetne procese in . Izvajamo , in sputuma. Sputum preiskujemo glede na prisotnost , elastičnih vlaken, ipd. S citološkimi preiskavami sputuma dokazujemo prisotnost rakavih celic (npr. pri raku bronhijev) in jih opravljamo v citološkem laboratoriju, ki je organizacijska enota patomorfologije. Bakteriološke preiskave sputuma izvajamo pri sumu na , da dokažemo povzročitelja, ter pri in , kjer iščemo povzročitelja in ugotavljamo občutljivost na terapijo oz. na .
Preverimo identiteto pacienta in mu razložimo postopek odvzema sputuma (odvzamemo ga navadno zjutraj). Ocenimo pacientovo stopnjo samooskrbe in sposobnost sodelovanja. Pacientu zagotovimo zasebnost. Vrata morajo biti zaprta. Posebni varnostni ukrepi pri odvzemu sputuma so potrebni ob sumu, da gre za . Takrat odvzamemo sputum v prostoru s posebnim prezračevalnim sistemom (z negativnim zračnim tlakom), ali v prostoru z . Izvajalec preveri zdravnikovo naročilo, si razkuži roke in uporabi : masko, rokavice in predpasnik PVC. Ob sumu, da gre za , se pri odvzemu sputuma zdravstveni delavec zaščiti z respiratorno masko FFP3. Za zbiranje izmečka uporabljamo sterilno posodico za odvzem sputuma s široko odprtino in pokrovom, označeno s pacientovimi podatki. Bolnika poučimo o uporabi posodice, da ne umaže njenih zunanjih delov roba. Izkašljuje naj direktno; s papirnatim robcem zakrije usta in kozarec, da prepreči razpršitev izkašljanih kapljic. Zaradi možnosti prenosa okužbe si mora bolnik razkužiti roke. Pred odvzemom naj si bolnik temeljito očisti zobe z zobno ščetko (brez zobne paste) in si z grgranjem izpere in s sterilno ali (razen pri odvzemu sputuma za preiskavo glede povzročitelja ). Bolnika predhodno poučimo, da sputuma ne sme zadrževati v ustih, da se tam ne kontaminira z ustno floro. Zaščitimo ga, nato se bolnik globoko izkašlja (dobiti moramo sputum iz spodnjih dihal) v široko sterilno posodico (najmanj 4ml). V primeru, da pacient potrebuje pomoč pri izkašljevanju, ga z rokami plosko primemo za spodnji del prsnega koša (izvedemo abdominalni prijem), s čimer ublažimo bolečino pri izkašljevanju. Pred pošiljanjem vzorca na preiskavo smo pozorni na to, da je odvzet vzorec in ne . Po izkašljevanju bolniku ponovno opravimo ustno nego in mu . Prezračimo prostor in odvržemo pripomočke za enkratno uporabo po navodilu o ločevanju odpadkov. Odstranimo , umijemo in razkužimo si roke. Dokumentiramo odvzem sputuma za preiskavo in posebnosti (npr.: krvav sputum, težave pri izkašljevanju, neugodno počutje pacienta, …). Poskrbimo za takojšen odvzetega sputuma v .
7 Sklici