Готварска книга: Сирене по шопски

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Сиренето се обезсолява и се нарязва на пет плоски парчета, които се поставят в пет намазани с масло пръстени гювечета. Върху парчетата сирене се поставят кръгчета домат и малко масло. Гювечетата се поставят в силно нагрята фурна за около 5 минути. Изваждат се, върху всяко парче сирене се разлива по едно неразбито яйце и се слага една лютива чушка. Гювечето отново се слага във фурната и се изважда след втвърдяване на яйцата.
Може да се приготви и в едно голямо гювече.
2 Енергийна стойност
Енергийна стойност по :
100g сирене, 264kcal, 1103kJ
8g масло, 57kcal, 240kJ
1 голямо яйце, 78kcal, 324kJ
85g домат, 15kcal, 62kJ
1 люта чушка, 20kcal, 85kJ
всичко (в сготвен вид), 434kcal, 1814kJ


Части на речта и морфологични категории в старобългарски

Класическата старобългарска граматика приема, че в старобългарски съществуват десет части на речта: съществително име, прилагателно име, числително име, местоимение, глагол, наречие, съюз, предлог, частица и междуметие, като първите пет се причисляват към т.нар. флективна словна група, а останалите – към нефлективната, т.е. имената, местоименията и глагола са изменяеми части на речта, а другите – не са. Но в сравнение със старата индоевропейска система, в старобългарската морфология се забелязва подчертана тенденция за ясно оформяне на горепосочените словни групи. Освен в морфологично отношение, тази тенденция се прокарва и в синтактично и семантично отношение. При съществителните имена например, индоевропейското състояние е по-просто в сравнение със старобългарското, следователно наблюдава се развой към нарастване на флективните особености, изразено в омонимия и синонимия (синкретизъм и дублетност) на окончанията, в честото натрупване на граматични значения в парадигмата. Причина за това са фонетичните промени в праславянски, граматичната конвергенция и, най-вече, взаимното влияние между деклинационните типове (склонитбените типове): още в старобългарски започва налагането на родовия принцип, а старото различаване по основи избледнява, като склонитбеното деление започва да става по род, което от своя страна води до взаимна замяна на окончания от различни основи.
Морфологичната система на старобългарския език има както нови, така и редица архаични индоевропейски черти. Някои категории водят началото си от индоевропейския праезик, а произходът на други остава неясен. Например, от тематичната и атематичната флексия се запазва предимно тематичната, а атематичната е от непродуктивен тип.
При имената се оформят и развиват граматичните категориите род, одушевеност, число, падеж и определеност, а при глаголите: вид (нова, славянска категория), време, залог и начин, като от индоевропейските форми се изгубват: медиумът (средния залог), конюнктивът, оптативът (поема функциите на императива), императивът, имперфектът (в старобългарски има имперфект, който е славянско новообразувание), футурумът (изразяван в старобългарски вече по различен начин) и пасивумът. Запазва се глаголната флексия, т.е. ''личните окончания'' в единствено, двойствено и множествено число.
Старобългарският език има богата склонитбена система, представена от три типа склонения:
#Именно склонение, включващо всички съществителни имена и простите форми на прилагателните имена и причастията. Характерна особеност на именното склонение е променящата се флексия (окончание): ⰳⱃⰰⰴⱏ, ⰳⱃⰰⰴⰰ, ⰳⱃⰰⰴⱆ.
#Местоименно склонение, за което е характерна промяната на цялата основа: ⰰⰸⱏ, ⰿⰵⱀⰵ, ⰿⱏⱀⱑ, ⰵⰳⱁ, ⰵⰿⱆ.
#Смесено склонение (сложно склонение), по което се изменят сложните форми на прилагателните имена и причастията. Характерна черта за него е кръстосването на две основи – именна и местоименна, т.е. то се изразява в разширяване на именната основа с анафоричното местоимение ⰺ: ⰴⱁⰱⱃⱏ + ⰺ → ⰴⱁⰱⱃⱏⰺ, ⰴⱁⰱⱃⰰ + ⰵⰳⱁ →ⰴⱁⰱⱃⰰⰵⰳⱁ, ⰴⱁⰱⱃⱆ + ⰵⰿⱆ → ⰴⱁⰱⱃⱆⰵⰿⱆ. Сложните форми имат функция на определение към някои съществителни, а простите – на сказуемно определение.
В индоевропейския праезик е имало противопоставяне на две групи думи – ''имена от общ'' род срещу ''имена от среден род'', като показателят за общият (мъжки) род е било показателното местоимение *''so'', а за другия – *''sa'': *''so bhratar'' (този брат), *''sa swesor'' (тази сестра), *''sa guena'' (тази жена). По споменатите вече причини: фонетични промени в праславянски, тенденция към родова унификация на склонението и др., в праславянски, а по-късно и в старобългарски, се оформят три рода: мъжки, женски и среден, които са само граматични категории, а само в редки случаи отразяват естествения род.
В старобългарски съществуват и два ''формални разреда'', които не са семантично мотивирани, но се изразяват системно. Това са спрежението на глаголите и склонението на имената и местоименията. Те са развити чрез редица иновации или опростени, но съхраняват и редица архаизми. Архаична черта на българската деклинация (склонение) е системата на падежите, състояща се от 7 падежни форми. Тенденция към опростяване има преди всичко в двойствено и множествено число, а по-малко в единствено: наблюдава се т.нар. ''падежен синкретизъм'', изразяващ се в омонимия на окончанията. Освен това, започват да се различават форми за имена, означаващи живи същества, като по този начин се оформя опозицията ''одушевеност – неодушевеност''.
Склонението и спрежението запазват тричленната индоевропейска система на категорията ''граматическо число'': ''единствено'', ''двойствено'', ''множествено'' число. При прилагателните имена към кратките форми, окончаващи на -, -, -; -, -, - се прибавят и нови сложни форми, образувани от аглутинацията (прилепването) на анафоричното местоимение *ⰻ *ⱑ *ⰵ и чрез промяна на мястото на ударението. След отстраняване на интрофлексията двата компонента на сложното прилагателно се сливат в една лексикална цялост, променяща се по смесеното (сложно) склонение, като по този начин прилагателните се отделят морфологично от съществителните.
Две форми (проста и сложна) има също и при причастията, редните числителни и някои местоимения. Двете форми при тези словни групи са обща характерна черта за балтийски и славянски.
При местоименията се пазят изключително архаични особености: форманти (ⱅ-, ⱄ-) и суплетивизъм (ⰰⰸⱏ, ⰿⰵⱀⰵ). Иновация е флексията -ⰳⱁ за родителен падеж единствено число в мъжки род, вместо индоевропейската и рядко срещана флексия -ⱄⱁ: (ⱅⱁⰳⱁ, ⰵⰳⱁ, но ⱍⰵⱄⱁ).
Старобългарските числителни вече са обособени като отделна словна група. Основна организационна ос при тях е формално семантичната опозиция ''редни – бройни''.
В сравнение с индоевропейската, славянската глаголна система значително се опростява. Наред с отпадналите, споменати по-горе форми, се създават и редица славянски иновации, от които най-характерна е ''видът'' на глаголите.


Строителна статика: Съдържание

# Дефиниции и конвенции
## Използвани означения
## Разрезни усилия
## Премествания
## Линии на влияние
## Степени на свобода
# Статически определими системи
# Силов метод
# Деформационен метод
# Нелинейни системи
# Греди
## Конзола
## Проста греда
## Непрекъсната греда
## Герберова греда
# Ферми
# Рамки
# Дъги


Теология

Теология (богословие)
----
Теологията е разумно литературно слово относно Бог, неговата същност и неговото взаимодействие със света и човека.
Етимология: Гр.θεος (теос) - Бог + λογος (логос) - слово, причина, основание, довод, аргумент.
Вижте богословие


Готварска книга: Триъгълни банички

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Яйцето се разбива, добавя се сиренето (настъргано или смачкано). Добавя се 1-2 с.л. кисело мляко и малко сода за хляб. Към получената смес се добавят 2-3 с.л. олио. Всичко това се разбърква внимателно до получаване на хомогенна смес.
Взима се подходяща по размер тава, слага се на дъното хартия за печене (bagepapir на датски) и се намазва с олио.
Готовите фини кори се развиват от рулото и се разрязват на 2 както са сгънати. Така в моя случай се получават 10 еднакви фини кори, наредени една върху друга.
На всяка кора се поставя в единия край 1 с.л. от приготвената смес яйце и сирене, сгъва се на 2 по дължина, и после се прегъва на триъгилници (вижте снимката).
След това се поставя в тавата. След като всички кори се наредят в тавата, намазват се отгоре с олио. Пече се 20-30 мин. на 250º.


Софизми

Метод на индукцията
Числата 1,2,3,5,7,11,13 и 17 са прости. Следователно всички числа от 1 до 17 са прости.
Политик
Докажете ми, че съществува поне един политик, който да не лъже и аз ще ви докажа, че вие сте политик.
Мисъл
Мисля, следователно съществувам. Мисля, че съществуват предмети, които не мислят. От това следва, че е възможно или да не съществувам или да не мисля.
Редакция: Тъй като този, който мисли не е предмет, не може да се заключи, че той не съществува, ако мисли. Ако първата премиса (?Декадова аксиома?) е вярна.
Политика
Айнщайн твърди, че всичко е относително. Не политиците лъжат нас, а ние лъжем тях.


Индоевропейска основа на праславянската фонетична система

Индоевропейската основа на праславянската фонетична система е отправна точка в сравнително-историческата фонетика на славянските езици.
Индоевропейският праезик се развива и се разчленява на диалекти, преди окончателно да се разпадне. Фонетичната система през последния период от съществуването на индоевропейския праезик се разглежда като изходна точка в развитието на фонетичната система на праславянския език.
1 Вокална система
Системата на гласните през последния период от съществуването на индоевропейския праезик традиционно (според младограматиците) се смята, че включва 5 нормални („пълни”) гласни, които са дълги и кратки: ă, ā, ŏ, ō, ĕ, ē, ĭ, ī, ŭ, ū и 1 или 2 редуцирани вокала от типа ә1 (ā, ō, ē); ә2 (ă, ŏ, ĕ). Гласните ă, ā, ŏ, ō, ĕ, ē са съществували само в силна (ударена) позиция, докато редуцираните ә1 и ә2 – само в слаба (неударена) позиция. Дали ĭ, ī, ŭ, ū са употребявани в силна позиция, не може да се каже със сигурност.
Силна позиция, Слаба, позиция
ĭ, ī, ŭ, ū, ĭ, ī, ŭ, ū
ĕ, ē, ŏ, ō, ә2
ă, ā, ә1
Тази вокална система не е запазена в нито един от езиците от индоевропейското езиково семейство. Редуцираните вокали изчезват, което води до опростяване на системата. В диалектите, станали основа на праславянския език:
* ә1** в начална сричка преминава в o (*''stojati''),
** в друга позиция изчезва: индоевропейски *''dhugәtēr'', санскрит ''duhita'', праславянски *''dŭktī'', старобългарски ''дъшти''.
* ә2 се слива или с ĭ, или с ŭ, откъдето в праславянски:
** ĭ > ь
** ŭ > ъ
В диалектите, от които произлизат германските, балтийските и славянските езици, ă и ŏ се сливат в една гласна:
* в балтийски и германски ă ≡ ŏ > a
* в славянски ă ≡ ŏ > o
Индоевропейските гласни ā и ō също се сливат, но само в диалектите, станали основа за германските и славянските езици:
* в германски ā ≡ ō > o
* в славянски ā ≡ ō > a
След гореописаните промени в прагермански и праславянски език се оформя следната вокална система:
ĭ, ī, ŭ, ū
ĕ, ē, ă, ā (ŏ, ō)
2 Система на сонантите и дифтонгите
В индоевропейски съществуват сонанти, които в определена позиция има сричкотворна функция: те са на границата между гласните и съгласните и в различни случаи изпълняват една от тези функции. Такива са:
*плавните r и l
*назалните m и n
*полугласните i и u
Тези звукове са сричкотворни
*в началото на думата пред съгласен звук
*в средата на думата между два съгласни звука.
Сричкотворните сонанти в индоевропейския праезик съществуват само в слаба (неударена) позиция.
В останалите случаи (между гласни или между гласна и съгласна) те имат консонантна функция.
Сонантните звукове участват и в образуване на дифтонги, които в индоевропейски са низходящи, т.е. образувани от гласен и сонантен звук:
ĕi, ēi, ĕu, ēu, ĕn, ēn, ĕm, ēm, ĕr, ēr, ĕl, ēl
ŏi, ōi, ŏu, ōu, ŏn, ōn, ŏm, ōm, ŏr, ōr, ŏl, ōl
ăi, āi, ău, āu, ăn, ān, ăm, ām, ăr, ār, ăl, āl
Още преди разпадането на индоевропейския език изчезва разликата между кратки и дълги дифтонги. Дифтонгите в индоевропейски се срещат само в силна (ударена) позиция.
3 Консонантна система
Ядрото на индоевропейската система от съгласни в последния период от съществуването на индоевропейския праезик се образува от шумови съгласни, по-специално подсистемата на преградните:
звучни, беззвучни
лабиални, bh, b, p
дентални, dh, d, t
палатални, g’h, g’, k’, Сатем езици
веларни, чисти, gh, g, k, Кентум езици
лабиализирани, guh, gu, ku
придихателни, непридихателни
В нито един индоевропейски език не са засвидетелствани и трите групи веларни съгласни, а – пряко или косвено – само по две от тях. В ''кентум'' езиците се противопоставят ''чисти'' на ''лабиализирани'', а в ''сатем'' езиците – чисти на ''палатални''. Предполага се, че от фрикативните съгласни индоевропейският праезик познава само s, а звучната z е само позиционен вариант (няма фонологична стойност). В някои диалекти на късния индоевропейски праезик, предимно източни, сред които и тези, от които произлиза праславянски, се наблюдава тенденция за възникване на особен позиционен вариант: s > ch > ś след гласните i и u, след съгласните k и r и при наличие на гласна след s:
Индоевропейски, Праславянски
isV, ьsV, ěsV
usV, ъsV, ysV
ksV, ksV
rsV, rsV
Например: индоевропейски *''mais''-, санскрит *''mesah'', авестийски *''maeša'', литовски ''maišas'', праславянски *''měchъ'' (мях).
Проф. Иван Леков смята, че по-важни са постпозиционните условия, т.е. наличието на гласна след s, докато без гласна след s не се извършва промяна: ''bychomъ'', ''bychъ'', но ''byste''. Проф. Леков смята още, че не е ясен въпросът, дали развитието на s > ch в праславянски не е преминало през междинен етап s > š >ch. Привържениците на тезата за съществуване на балтославянска езикова общност подкрепят такова становище, тъй като в балтийските езици тази промяна се наблюдава като s > š.
4 Ларингален модел
Предполага се, че в късния индоевропейски праезик съществуват т.нар. ларингали, чийто характер е неизяснен. Остатъци от тях се срещат в арменския. Изчезването на ларингалите се отразява на интонацията и дължината на гласните: напр. пред гласна ларинглаът изчезва или без компенсация или само с промяна на тембъра на гласната, а след гласна ларингалът се компенсира с удължаването ѝ. Това е едно от обясненията на появата на дълги гласни в индоевропейския праезик.
Фердинанд дьо Сосюр предлага през 1879 г. ларингалния модел на фонетичната система на индоевропейския праезик. Той се състои в следното:
* Съществуват три фонетични елемента: H1, H2 и H3.
* При непосредствено съседство с гласна e тези елементи изпадат, като водят до промени:
H1e > e, H1o > o, eH1 > ē, oH1 > ō, H1ē > ē, H1ō > ō
H2e > a, H2o > o, eH2 > ā, oH2 > ō, H2ē > ā, H2ō > ō
H3e > o, H3o > o, eH3 > ō, oH3 > ō, H3ē > ō, H3ō > ō
*При нулева степен на гласната e ларингалите се вокализират в една и съща гласна или по аналогия на други корени (в санскрит *i, в праславянски *o, в гръцки и латински *a).
4.1 Предимства на ларингалния модел пред модела на младограматиците
* Няма разлика между ''моноконсонантни'' (с една съгласна) и ''биконсонантни'' (с две съгласни) корени: *dheH1-, *steH2-, *deH3-; *H1es-, *H2eg’-, *H3oku-
*Гласната e е основна, o е нейна степен, а a е получена от нея и ларингал (H2e > a, H2ē > ā, eH2 > ā).
*Има ''само едно'' степенуване на гласни: e : o.
5 Най-съществени промени в индоевропейската консонантна система
В отделните индоевропейски диалекти, от които произлизат езиковите клонове, в следствие изчезването на ларингалите се систематизира и преустройва системата на експлозивните съгласни. В праславянски, който произлиза от ''сатем'' диалекти, в системата на експлозивните съгласни се опростява корелацията ''придихателни'' : ''непридихателни'', като звучните и беззвучните придихателни експлозивни се сливат с непридихателните. Основно противопоставяне остава ''звучни'' : ''беззвучни''.
След настъпилите промени в късния индоевропейски, системата на шумовите съгласни в праславянски е:
експлозивни, фрикативни
лабиални, b, p
зъбни и преднонебни, d, t, z, s
веларни (заднонебни), g, k, ch
6 Използвана литература
*Иван Куцаров, ''Сравнителна граматика на славянските езици'' (лекции в СУ, 1978-1979)
*''Увод в изучаването на южнославянските езици'', БАН, С. 1986
*Иван Гълъбов, ''Старобългарски език с увод в славянското езикознание'', С. 1980


Гатанки

На стената виси, злото ти мисли.
''Що е то?''
Дълъг Димо без кости ходи на небето на гости.
''Що е то?''
Сутрин на четири крака върви, на два крака върви на обед, а вечер на три крака крета.
''Що е то?''
Ближе сол като вол. Да е вол - не е вол. Има миша опашка.
''Що е то?''
На студ се Белчо пери,на слънцето трепери.
''Що е то?''
Това удря ясно и със звук
"Що е то?"
Студено като лед, сладко като мед.
''Що е то?''


Основи на бугарскиот литературен јазик, вежба 1, одговор

МОЈАТА МОЛИТВА
О, мој боже, правиј боже!
Не ти, што си в небесата,
а ти, што си в мене, боже -
мен в срцето и в душата...
Не ти, комуто се клањат
калугери и попове
и комуто свешти паљат
православните скотове;
не ти, којто си направил
от кал м'ж'т и жената,
а човек'т си оставил
роб да б'де на земјата;
не ти, којто си помазал*
царе, папи, патриарси,
а в невоља си зарјазал
мојте братја сиромаси;
не ти, којто учиш роб'т
да трпи* и да се моли
и храниш го дор до гроб'т
само с'с надежди голи;
не ти, боже на л'жците,
на бесчесните тирани,
не ти, идол на глупците,
на човешките душмани!
А ти, боже, на разум'т,
заштитниче на робите,
на когото штат празнуват
дењ'т* скоро народите!* Македонското "о" во членот се претварува во бугарскиот полуглас, иако се пише со а или јотовано а.
Ако не можете да се вратите иначе, натиснете Враќање


Залъгалки

* Пиу, пиу, вранке
* Дай бабо огънче
* Варило мишито каша
* Друс, друс, конче
* Баба Меца ходи, ходи
* Буба лази
* Троп, троп, троп. Кой тропа?
* Иди си, ела си
* Вари бабо боб
* Хей ръчички, хей ги две
* Тръгнал кос, гол и бос
* Горе на Балкана, бие се камбана
* Пратили дядо в гората
* Имала баба къщичка . . .
* Какво казали пръстите
* Смок свири на върба

Литература за деца


Дъщерята на говедаря

Имало едно време един болярин. Един ден той извикал сина си и му казал:
- Хайде, сине, тръгвай по света да си намериш невеста. Време е вече. Ти порасна,пък и годините минават. Нивата трябва да бъде пожъната, додето не е започнало да се рони зърното.
- Ами каква мома да взема, тате? - попитал синът. - Не ще и дума, че трябва да бъде от знатен род, да е богата и по-хубава от всички девойки на земята.
- Ти, сине, по-добре ще сториш, ако не гледаш нито рода й, нито хубостта й, нито богатството й, ами гледай да бъде добра къщовница и разумна стопанка.
Повикал младият човек вуйчо си за другар по пътя и двамата тръгнали по села и градове - невеста да дирят. Де когото срещнели, питали и разпитвали познава ли такова момиче, което да бъде и разумна домакиня, и добра къщовница, за да стане снаха на първия болярин на държавата. Но всички клатели глава.
- Такова момиче в нашия край няма. Идете на друго място.
Като обходили навсякъде, най сетне двамината пътници се отбили в едно село и спрели до голямата крайселска чешма, където вечерно време девойките ходели за вода. Поседнали и почнали да гледат. Додето притъмнее, се извървели всичките момичета, но нито едно не харесало на сгледниците.
- Тези ли са всичките моми на селото ви? - обърнал се младият човек към селския чорбаджия, който излязъл да посрещне чужденците.
- Има още една, но тя не е жена за теб.
- Защо?
- Защото е говедарска дъщеря.
- Нищо че е говедарска дъщеря, заведи ни у тях да я видим.
Упътили се тримата към сиромашката къщурка на селския говедар. Къщурката се намирала край селото. Щом надникнали вътре, момъкът и вуйчо му се спогледали: къщурката светела белосана, дворът бил чисто преметен, прозорците греели и всяко нещо било на мястото си. На прага ги посрещнала говедарската дъщеря. Тя не била пременена и накитена, но от цялото й същество лъхали чистота и скромност.
- Тази ще бъде моя жена! - прошепнал на вуйчо си младият човек, щом видял девойката и наредбата на къщата й.
Говедарската дъщеря попитала чужденците отде идат и по каква работа ходят.
- Ние сме търговци на добитък - отвърнал вуйчото. - Чухме, че твоят баща има за продан една телица. За нея сме дошли.
- Моят баща още не се е върнал. Поседнете, докато се върне - рекла девойката, поднесла възглавнички на гостите и стъкнала огъня в огнището, за да приготви вечеря. Почнала да шъта. Гостите не могли да ѝ се нагледат.
По едно време пристигнал и старият говедар. Той се ръкувал с двамата сгледници; поканил ги на вечеря и също ги попитал по каква работа са тръгнали.
- Няма какво да крием - отвърнал вуйчото. - Ние сме тръгнали да търсим невеста за този млад човек. Обходихме, кажи-речи, цялата държава и не можахме да намерим мома, каквато търсим. Най-сетне допряхме до твоята дъщеря. Този момък, щом я видя, очите му останаха в нея. Съгласен ли си да му я дадеш за жена?
- Да му я дам - отвърнал старият говедар, - защо да не му я дам, тя е вече ябълка за късане, но по-напред трябва да ми кажете какъв занаят има този човек.
- Никакъв занаят не зная - отговорил младият момък, - аз съм син на първия болярин на държавата. Защо ми е занаят?
- Аз не те питам на кого си син, а какъв занаят имаш - повторил говедарят.
- Не ставай смешен - намесил се вуйчото, - защо му е занаят, когато баща му владее много села и градове, а ковчежетата му пращят от злато и сребро. Твоята дъщеря ще живее като царица.
- Аз нямам дъщеря за човек, който не знае никакъв занаят- отсякъл говедарят. - Заповядайте сега да опитаме гозбата, която е приготвила дъщеря ми, а за женитба и дума да не става. Аз съм решил да оженя дъщеря си за човек със занаят.
Гостите почнали да сърбат от паницата и отново се спогледали - никога не били яли толкова сладко ядене.
След вечеря, когато легнали да спят, синът на болярина рекъл на вуйчо си:
- Вуйчо, като се върнем вкъщи, аз ще повикам другарите си на помощ, ще дойда пак тука и ще взема девойката насила.
- Насила тая работа не става, защото после няма да имате с невестата си добър живот. По-харно ще бъде, ако си запретнеш ръкавите и научиш някой занаят. Тогава старият говедар ще склони и ще ти я даде доброволно.
- Добре, ще науча, аз съм болярски син, как може да не науча! - рекъл младият човек, завил се презглава с мекия юрган и заспал.
На другия ден, след като се простили с с говедаря и дъщеря му, сгледниците се упътили към града. Отишли право в златарницата на най-изкусния майстор златар.
- Какво ще поръчате? - посрещнал ги златарят.
- Не сме дошли поръчки да правим - заговорил вуйчото.
- А какво искате?
- Искаме да научиш този момък да прави златни пръстени, гривни и обеци. Ще го вземеш ли?
- Ще го взема, стига да му иде отръки.
- Колко време трябва да стоя при тебе, докато науча златарския занаят? - попитал болярският син.
- Най-малко три години.
- Три години ли? Дума да не става. Да не съм луд да остана цели три години в твоята работилница!
- Тогава златарския занаят няма да научиш! - рекъл златарят.
- Слушай - почнал да го придумва вуйчото, - този момък е син на най-богатия царски човек. Предай му
занаята си за две-три недели. Няма да сбъркаш. Баща му ще те затрупа с пари.
- Не мога да го науча за по-малко от три години. Моят занаят е тънък. В него има голямо изкуство.
- Да си вървим, вуйчо! - извикал момъкът и блъснал ядосано вратата на златарницата.
Излезли двамата сгледници и тръгнали от работилница в работилница - да търсят лесен занаят. Тук похлопали, там попитали, но навсякъде им отговаряли, че за всеки занаят трябва наука, време и търпение. Най-сетне спрели пред работилницата на един старец, който плетял кошници от обелени върбови пръчки.
- Ето лесен занаят за мене! - извикал момъкът и се обърнал към кошничаря: - Хайде, дядо, за колко време ще ме научиш на твоя кошничарски занаят?
- А че, синко, ако не си глупав човек, за две-три седмици ще се научиш да плетеш хубави кошници от върбови пръчки с лешникови уши.
Зарадвал се болярският син и останал при стария кошничар. Заловил се здравата и седнал да учи занаята. Най-напред той белел корите на върбовите пръчки, сетне започнал да огъва обръчите и да сплита самите кошници. След като се потил и пъшкал не три, а седем седмици, момъкът най-сетне измайсторил една кошница, грабнал я и се затекъл към къщурката на говедаря.
- Какво ми носиш в тая кошница? - посрещнал го той.
- Нищо не нося. Кошницата е празна, но аз дойдох да ти се похваля, че имам занаят. Тая кошница е моя работа.
Говедарят я огледал и отсъдил:
- Не е лоша. Ти ще прощаваш, но аз искам да видя с очите си как плетеш кошниците. Тая нощ искам да ми измайсториш още една кошница.
- Добре - рекъл момъкът и отишъл към реката да насече върбови пръчки. Подир малко се върнал с цял наръч пръчки. Обелил корите, наместил се на рогозката и почнал да плете. Дордето пропеят първи петли - кошницата била готова. Старият говедар разгледал новата кошница, останал доволен и проводил дъщеря си на лозето - да я напълни с грозде. Когато момичето излязло, говедарят се обърнал към момъка и казал:
- Готов съм да ти дам дъщеря си за жена, защото разбрах, че владееш майсторски един занаят. Слушай сега да ти разкажа историята си, тогава ще разбереш защо исках от теб занаят. Аз,сине, сега паса говедата на селяните, а трябва да знаеш, че някога бях цар на Скития, владеех безкрайни земи, заповядвах над милиони хора. И макар че моята съкровищница беше пълна със злато и скъпоценни камъни, окото ми не се насищаше на имане . Облагах народа си с големи данъци, мъчех хората и те се отвърнаха от мене. А когато в земята ми нахълтаха чужди войници, моят народ не се вдигна да защити престола ми с оръжие, ами ме остави да пропадна. Моят неприятел - северният цар - навлезе в държавата ми и превзе столицата ми. Той ме довърши. Всички смятаха, че съм загинал. Но аз съм още жив и сега стоя пред тебе. Ще попиташ как съм отървал кожата. Ще ти кажа. Когато неприятелските войски нападнаха двореца ми, аз се измъкнах през един подземен изход, без да ме забележи никой, и търтих да бягам. Скрих се в едно тресавище и три дни и три нощти не мръднах. Изпоядоха ме комарите. Сетне, когато моят неприятел прибра ножа в ножницата, аз излязох и тръгнах към границата. Много време бъхтах път, додето стигна тука, във вашата земя. Заселих се в туй село. Никому не казах кой съм. Селяните излязоха добри хора - прибраха ме, нахраниха ме и склониха да им стана говедар, защото не знаех никакъв занаят. Тръгнах подир селските говеда, построих си тази къщурка и се задомих повторно, защото моят неприятел беше отвлякъл първата ми жена. Сега, макар че на стари години съм принуден да тичам след говедата не се оплаквам, защото изкарвам с честен труд хляба си. А в къщичката ми има едно незаменимо съкровище - моята дъщеричка. Разбра ли сега защо искам да оженя дъщеря си за човек със занаят? Занаятът, момко, тежи повече и от царската корона.
- Имал си право - рекъл младия кошничар и излязъл да посрещне годеницата си, която вече се връщала от близкото лозе и носела на рамото си новата кошница пълна с жълти гроздове.
На другия ден момъкът отвел говедарската дъщеря в къщата на баща си и там вдигнал голяма сватба.

Български народни приказки


Пиу, пиу, вранке

Пиу, пиу, вранке.
Къде ходиш вранке?
У дядови попови.
Какво правеше дядо поп?
Ядеше и пиеше и на мен не даваше.
Какво каза дядо поп?
Къш мари вранке!
Фър! Фър! Фър!
Когато се казва тази залъгалка, майката, събира палеца и показалеца на дясната ръка и прищипва ръката на детето или собствената си ръка и в такт на стихотворението дърпа нагоре и клати лявата ръка. Когато се стигне до края ръцете се разтварят и създават илюзия, че двете ръце са птички, които хвръкват.


Друс, друс, конче

Друс, друс конче,
Конче вихрогонче.
Конче каза пръц, пръц.
Дете каза сръб, сръб.
Друс, друс, конче,
близко ли е лонче?
- Нито близко, ни далеко
бързай конче леко!
Конче рече: троп, троп!
Дончо рече: хоп, хоп!
Май комбиниран вариант от двете трябва да е...


Афоризми

''Тази страница е опит да се справим с недъзите в нашето общество по един интелигентен и същевременно смешен начин. Моля ви добавете нещичко, ако се сетите. Авторът няма намерение да обиди никого, нито визира конкретни личности.''
1 Демокрация
Нещото за което много говорим, по-малко мислим и в което още по-малко живеем
Демокрация - народовластие или изкуството да властваш над народа.
В България е просто една "криворазбрана циливилизация"
Демокрация - правото на народа да бъде излъган.
2 Депутат
Човек, който е:
# Избран от народа;
# Би направил всичко за народа;
# Взима народна заплата;
# Харчи народни пари;
# Отива на отпуска при далечни народи;
# Гласува с картите на много народ;
# Говори сякаш говори много народ;
# Винаги твърди: "Народът - това съм аз";
# Говори много, а не казва нищо;
3 Интернет
Мястото с най-много боклук
Истинско богатство!
Светът на длан.
4 Избори
Процес при който стават щастливи само онези, които предлагат най-малкото зло.
Време, през което особено се засилва продажбата на мечти.
Времето, през което обещанията се превръщат в минало и миналото се забравя.
Начин да закупиш акции в някоя фабрика за мечти.
Избори - да си бе мирно седяло, не би чудо видяло!
Избори - начин да се полюбуваш на нежелани чудеса.
Определено ползотворен период за нашите събратя циганите
Ако изборите можеха да променят нещо отдавна щяха да ги забранят.
5 Учителка
"Който няма химикал да пише на лист..." (По истински случай)
"Простотата се стеле над чиновете ..." (По истински случай)
6 Университет
Мястото, където трудно се влиза и още по-трудно се излиза.
Мястото, където оставяш надеждата и си я взимаш, след като излезеш.
Място, където можеш да излъжеш, че учиш и където могат да те излъжат, че ти преподават.
Мястото, където те пращат тези, които искат да те сътворят по свой образ и подобие.
Мястото, където се опитват да те убедят, че пра-дядо ти на пра-дядо ти е бил маймуна и че въпреки всичко, ти си човек.
Място, където някои научно обосновано ходят, за да изкарват пари, а други, за да им ги дадат.
Квинтесенцията на желанието за интелектуално надмощие.
7 Мадами
Някои хори ги свалят, други ги качват ... Всичко зависи колко ти е бърза Интернет връзката.
8 Лов и риболов
Най-късото разстояние между два шарана е... въдицата.
Рибарят не обича жена си, а ловецът - всички жени. ;)
9 Монитор
– Иванчо, защо ти е толкова червено лицето?
– А, вчера работих малко на компютъра и хванах тен!
10 Партия
Партията е обществена структура, която е създадена за да може успешно да се бори с антикорупционните процеси в обществото.
Нова партия се прави тогава, когато имате толкова умопомрачителна идея, че е невъзможно да я осъществите сам.
Партията е олицетворението и изопачението на властта.
11 Политик
Добрият политик винаги подобрява рекорда на гинес за най-много говорене.
Добрият политик винаги казва истината - дори и когато лъже.
Добрият политик е този, който управлява, като прави всичко в името на народа у дома си.
Добрият политик е като златото - всеки обича да го купува
Политиците винаги носят обица на ухото, защото и без това то не им трябва.
Политикът - това е някой, който очевидно си е сбъркал професията.
Най-лесният начин да забогатееш е като направиш партия, която вярва само в забогатяването.
12 Преподавател
Да не мислите че ще ви скъсам, а? (Пише на всички по една тройка...)
13 Програмист
Човек, който кара хората да се чувстват щастливи, но само докато трае демонстрационната версия.
Човек който се занимава с парчета и хапки (който е мъдър нека разбира).
Този без когото можете да използвате компютъра си за гълъбарник.
Лошият програмист е голямо добро, защото създава работа на колегите си; добрият програмист е необходимо зло, защото без него ще се получи безкраен цикъл.
Вчера бях на купон, тази сутрин пък съм на син екран.


Варило мишито каша

Варило мишито каша.
Варило мишито каша.
На това дало, защото донесло дървата.
На това дало, защото донесло тенджерката.
На това дало, защото донесло водата.
На това дало, защото донесло храната.
А на това не останало. (А на това нищо не дала,)
И то ходило плакало, ходило плакало. ( защото не донесло нищо.)
Тука, тука, тука. (Ах, ти гиди мързелане!)


Неродена мома

Едно време имало един царски син. Като пораснал и дошло време да се жени, той направил една хубава чешма, от която текло мед и мляко. При тая чешма почнали да идват момите от всички краища да си наливат. Той застанал от страна да ги гледа и да си избере от тях за жена оная, която му се хареса. По едно време дошла една бабичка. Тя домъкнала от къщи всички съдове и чирепи и почнала да ги налива. Като видял това царският син, досмешало го и той хвърлил на шега едно камъче, та счупил една от бабините черупки. Бабата била лоша, разсърдила се и го проклела:
- Да се ожениш, синко, когато намериш неродена мома!
Царският син не обърнал внимание на бабините думи, но когато минало време и не харесал нито една от момите, които дохождали на чешмата, той се замислил.
Майка му, като го видяла тъжен, запитала го, какво му е. Синът й разправил всичко. Майка му се уплашила от това и казала: "Е, синко, само слънцето, което грее отвисоко и гледа нашироко, може да ти каже, де има неродена мома. Трябва него да питаш!"
Царският син бил решителен момък и не се боял от нищо. Той тръгнал на запад да намери де нощем си почива слънцето и да го пита. Вървял много царският син и преминал много поля, много реки и планини, но слънчевите палати никъде не намерил. Най-после той се изкачил на една висока планина. Там намерил един стар овчар.
- Добър ден, дядо - казал царският син.
- Дал Бог добро, юначе, къде така? - попитал го добродушният овчар.
Царският син седнал при овчаря, починал си и му разправил всичко от игла до конец. Като свършил, казал:
- Сега отивам да търся слънцето. Но ще го намеря ли, не знам.
- Защо да го не намериш, синко? Човек, като се стреми към нещо, все ще го постигне. Видиш ли тия три планини на запад, дето се редят една зад друга? Като ги преминеш и трите, ще видиш голяма златна порта, каквато не си и сънувал, а зад нея безкрайни градини. Там живее слънцето. Ти чакай да се стъмни по планините и щом светне в градините, почукай на портите.
Царският син поблагодарил на стареца, взел си сбогом и тръгнал. Дълго вървял той, докато мине първата планина, още по-дълго, докато мине втората и третата, и най-после дошъл пред голяма и чудна градина, обградена с бял камък и на оградата златна порта. Било още видело, но слънцето се спущало от небето и се наклонявало към градините си.
Царският син седнал да си почине. Скоро наоколо притъмняло, а в градината блеснали прозорците на слънчевите дворци. Тогава царският син станал и похлопал на прозорците.
Минало ни малко, ни много време, портите се отворили и от тях се подала слънчевата слугиня - месечинката.
- Искам да видя слънцето - казал царският син.
- То е уморено и сърдито - казала месечинката, - ще те изгори; ами ела утре рано, като си отспи - аз ще те заведа при него. Месечинката влязла вътре, а царският син останал да нощува пред слънчевите порти. Рано сутринта той се събудил и щом светнали прозорците на слънчевите дворци, пак похлопал. Веднага излязла месечинката и го въвела в двореца пред слънцето. То седяло на златния си трон.
Царският син паднал пред него на колене и казал:
- Златно слънце, що топлиш земята, моля ти се, кажи ми: като ходиш нависоко и гледаш нашироко, не знаеш ли де има неродена мома да се оженя за нея?
Слънцето се усмихнало и казало:
- Иди в моята градина. Там расте ябълково дърво. На него има три златни ябълки. Избери си, която искаш: във всяка от тях има по една мома.
Царският син отишъл в градината. Намерил ябълковото дърво и като видял златните ябълки, очите му останали в тях.
Без да му мисли много, той откъснал и трите ябълки и си тръгнал. Като вървял по пътя, си мислел: "Аз не послушах слънцето да взема само една ябълка; ами ако то се е разсърдило и не намеря в никоя търсената мома, какво ще правя!" И той разрязал ябълката, само да опита. Щом я разрязал, от нея изскочила една мома, чудна хубавица, и му казала: "Дай ми малко сол и хляб!" - "Нямам", - казал царският син отчаяно. И момата веднага изчезнала.
- Ах, каквонаправих? - рекъл царският син. - Ами ако само в тази ябълка имаше мома, а в другите няма?
Той дълго време вървял загрижен. Най-после рекъл: "Каквото ще да става, ще видя и във втората ябълка". Той извадил и втората ябълка и я разрязал. Щом я разполовил, от нея изскочила една мома, два пъти по-хубава от първата, и рекла: "Дай ми малко сол и хляб!".
- Нямам! Почакай, моля ти се, да намеря! - Но още не изрекъл думите си и момата изчезнала.
Царският син съвсем се отчаял. Той помислил, че в третата ябълка не ще да има мома, но не се решавал да я разреже, докато не намери хляб и сол.
Като пристигнал до планината при стария овчар, той взел от него хляб и сол и малко по-решително тръгнал за у дома си. Когато наближил бащините си палати и чешмата, от която текло мед и мляко, царският син извадил и последната ябълка и я разрязал с разтреперано сърце. Щом я преполовил, от нея излязло едно младо момиче, много по-хубаво от първите две. То се обърнало веднага към царския син и му казало: "Дай ми малко хляб и сол!"
Царският син бързо й подал хляб и сол, момичето хапнало и подало и на него залък и после останало при него. Царският син се зарадвал много и казал:
- Ти остани тук да ме чакаш, пък аз ще ида да доведа златната колесница, свирци, слуги и сватове, та по-весело да влезем в царските палати.
- Страх ме е да остана тук - казала неродената мома. - Скрий ме някъде.
Царският син я завел в градината при един кладенец и я качил в клоните на едно листнато дърво. След това той заминал по работата си. Подир малко при кладенеца дошла с менци една скитница. Като се навела над кладенеца, тя видяла в него отражението на неродената мома. То светело в кладенеца като слънце. Скитницата погледнала нагоре и видяла на дървото чудната мома.
Хитрата жена се престорила, че не я вижда и почнала да вади вода от кладенеца. После обърнала менците нагоре с дъното и почнала да сипва вода. Сипвала, сипвала, а менците не се напълват. Тогава тя седнала настрана и се престорила, че плаче. Неродената мома не се стърпяла, ами викнала от дървото:
- Защо плачеш, ма жено,обърни котела нагоре с устата и тогава наливай!
Скитницата дигнала очи нагоре и се престорила, че за пръв път я вижда, та започнала да й се моли: "Жива да си, хубавице, слезни да ми покажеш, че не разбирам!"
Неродената мома, която не знаела още, че има на света лоши хора, доверчиво слязла отгоре и показала на скитницата как да си налее.
- Коя си ти? - попитала я коварната жена.
- Аз съм неродена мома. За мене ще се жени царският син.
Като чула това, злодейката се хвърлила върху нея, удушила я, съблякла й дрехите и я хвърлила в кладенеца. След това облякла златните премени и се качила на дървото.
Когато се завърнал царският син, той останал много очуден, като видял на дървото вместо неродената хубавица - черна грозница.
- Не се чуди - отговорила скитницата. - Моята кожа не е била никога от слънце гряна,от вятър духана, затова сега почернях.
Нямало що да прави, царският син качил измамницата в златната кочия, отвел я в царския дворец и се оженил за нея. Той станал цар, а тя - царица.
След няколко деня при младия цар дошли слугите и му казали, че в кладенеца има златна рибка, която не дава на конете да пият вода. Царят заповядал да уловят рибката и да му я сготвят. Когато чистили рибката, мнимата царица отишла в кухнята, сама остъргала златните люспи и ги изгорила, а вечерта се направила на болна и не яла. Но след вечерята тя заповядала да се изгорят всички кости и трохички от рибката. Случайно на царя в ръката останала една малка тънка костичка и той, като се оттеглил след вечерята, очистил си с нея зъбите и я хвърлил през прозореца.
От тая костичка под царския дворец скоро поникнало хубаво ябълково дърво. Вечер, когато царят лягал да спи, това младо дърво се навеждало през прозореца, милвало нежно царя и жестоко шибало царицата. Царицата се разсърдила и заповядала да отсекат дървото и да го изгорят. Но когато секли ябълката, една тънка тресчица от нея хвръкнала на пътя. Едно сиромашко момиченце намерило тая тресчица, играло си с нея и я занесло в къщата на бедната старица, при която живеело. Старицата по цял ден ходела по чужда работа. Веднаж, като се върнала вечерта в сиромашката си къщица, тя намерила всичко наредено, съдовете измити, в стомните - прясна вода, чорбица сложена, хлебец опечен. Бабата много се учудила. Тя не могла да разбере коя грижлива ръчица й помага. На другия ден се повторило същото. На третия - същото. Бабата се чудила, чудила и най-после един ден се скрила зад вратата да улови кой й шета. Гледа тя и - що да види! - изпод одъра се показала тънка тресчица и веднага станала на хубаво момиче, което бърже почнало да шета. Бабата изскочила и го прегърнала. Момичето се уплашило, изпищяло и поискало да бяга, но бабата му се примолила:
- Не бягай, баби, остани, милото ми детенце, баби за радост и за отмяна.
Момичето се успокоило и останало. Бабата му купила писана хурка и шарено вретенце и го турила край прозореца да преде.
Момичето било толкова хубаво, че светело през прозореца като слънце. Всички се трупали на пътя да го гледат и да се чудят.
По това време царят заповядал да повикат всички момичета от града на тлъка, за да му изпредат вълната. Всички дошли, дошло и бабиното момиче. Като влязло в царския палат, той блеснал като че в него влязло самото слънце.
Седнали момичетата да предат и да пеят, а царят и царицата дошли да ги погледат и послушат. Всички моми изпели по една песен. Дошло ред на бабиното хубаво момиче. То казало:
- Аз не знам да пея. Аз знам хубава приказка. Дайте ми два таса - един пълен с маргарит и един празен - да броя и да ви разправям.
Царят заповядал да донесат един тас с маргарит и един празен. Бабиното момиче турнало на скута си пълния тас, а до себе си празния. И като взело в ръката си едно зърно маргарит, почнало така:
"Имало някога един царски син".
То пуснало маргаритното зърно в празния тас и казало: "Зрънце маргарит".
"Като пораснал, и дошло време да се жени, той направил една чешма, от която текло мед и мляко - зрънце маргарит". - И то прехвърлило едно маргаритно зрънце от пълния в празния тас.
И тъй сладко разправило бабиното момиче същата приказка, която се случила с царския син и с него. Думите се нижели от устата му като маргаритни зърна и увличали всички.
Като стигнало дотам, как скитницата го хвърлила в кладенеца, царицата почнала да се прозява и отишла да спи.
Царят останал да слуша. Бабиното момиче изприказвало цялата приказка и когато да пусне последното зрънце маргарит, то казало и последната дума: "Ето сега тая неродена мома разправя приказката на царя - зрънце маргарит".
Царят разбрал измамата на скитницата и веднага заповядал да я завържат на два луди коня и да ги пуснат из полето да я разкъсат на части. После взел бабиното момиче, оженил се за него и честито царувал.

Приказки


Дай, бабо, огънче

"- Дай, бабо, огънче.
- Качи се по-нагоре.
- Дай, бабо, огънче.
- Качи се по-нагоре.
- Дай, бабо, огънче.
- Качи се по-нагоре.
- Дай, бабо, огънче.
- Влез вътре и си вземи.
- Ами това черното, да не е куче?
- Не, това е на дядо поп килимявката.
- Бау! Бау! Бау!"
Когато се казва залъгалката, пръстите на двете ръце, на възрастната жена, се разперват и едноименните пръсти си долепят връхчетата. Образува се нещо като стълба. Малкото дете застава, с пръстчето си, постепенно на всяко стъпало и казва „Бабо дай огънче“, а бабата отговаря „Качи се по-нагоре“, докато се стигне до най-високото стъпало. Детето поглежда навътре, в дома, образуван от двете ръце и пита „Ами онова там, черното, какво е, да не е кучето“, а бабата отговаря „На дядо ти (може да се спомене и името на дядото) калпака/кожуха“. Всеки път може да се поставя ново изречение, варианти на даденото по-горе. Когато се стигне до последното изречение, двете ръце се разделят и създават илюзията, че кучето хапе детето.


Богословие

Богословие (теология)
----
Богословието е разумно литературно слово относно Бог, неговата същност и неговото взаимодействие със света и човека.
Етимология: Гр.θεος (теос) - Бог + λογος (логос) - слово, причина, основание, довод, аргумент.
В още по-общ смисъл, терминът се отнася до изучаване на множество религиозни въпроси. Богословът е човек, който е изучен в богословието.
История на термина
----
Терминът "теология" се използва в класическата гръцка литература със значението на "беседа за боговете и космологията". Аристотел разделя теоретичната философия на математика, физика и теология като теологията се отнася най-общо до съвременния термин метафизика, която според Аристотел включва дискусия за природата на божественото.
Латинският писател Варо, основавайки се на гръцки източници, разделя този вид дискусия на три форми:
- ''метафизическа'' (,отнасяща се до боговете от гръцката митология);
- ''рационална'' (философски анализ на боговете и космологията;
- ''гражданска'' (отнасяща се до обичайте и отговорностите в религиозния живот).
Терминът започва да се използва от християнските писатели. Той се среща в някои библейски манускрипти в заглавието на книгата "Откровение" - "Apokalupsis ioannou tou theologou" или "Откровението на Йоан Богослов". Тук има разлика в значението на корена "логос" в смисъл не на "причина", "основание", "аргумент", а на "слово" или "послание". "Ho theologos" тук означава, че авторът на Откровението ни представя послания или слова, които Бог говори. "Богослов" тук не се използва в съвременния смисъл.
В съвременен смисъл "богословие" или "теология" се отнася както до дискусия за природата на Бога или боговете или на религиозна тема, така и до академичното изучаване (в университети, семинарии и т.н.) на ученията на християнството или която и да е друга религия. В тесен смисъл терминът се използва и за взаимоотношенията и контрастите между различните религии въпреки, че обикновено този дял от познанието се нарича "сравнителна религия" или "сравнително религиознание".
Класификация
----
Богословието може да се раздели по няколко признака
Част от класификацията е породена от изучаването на християнската религия, но може да се отнесе и до други религии.
Академични дисциплини в християнското богословие:
Библейско богословие - изследва идеите намиращи се в Библията (Свещеното писание на Стария и Новия завет;
Екзегетическо богословие - изследва тълкуванието на библейския текст;
Сравнително религиознание - изследва общите теми между различни религиозни традиции
Историческо богословие - изследва интелектуалната история на ученията (догмите, доктрините)
Нравствено богословие - изследва нравствеността в религиозния живот
Патрология и патристика - изучават живота и ученията църковните отци.
Практическо богословие - изучава практическите приложения на богословските истини. Включва пастирско богословие, омилетика, литургика, църковно право,
християнско образование и други дисциплини.
Систематическо богословие - систематизирано изложение на основните учения на дадена религия. В протестантското богословие често се прави разлика между догматика или догматическо богословие и християнска доктрина - догматът се възприема като човешкото разбиране на истината за разлика от учението или доктрината, която се възприема като първична дадена ни от Бог в Св.Писание.
Според богословския метод:
Апофатическо богословие - за Бог се говори чрез форми на отрицание (невидим, неделим, нетварен, неизменим и т.н.)
Катафатическо богословие - за Бог се говори чрез форми на утвърждение (противно на апофатическото богословие)
Диалектическо богословие - използва хегеловия метод на теза, антитеза и синтеза
Движения в богословието
Фундаменталистко богословие - буквално възприемане на Св.Писание
Ортодоксално богословие - богословието възприето от църквата през вековете и дефинирано на вселенските църковни събори
Консервативно богословие - историко-граматическо възприемане на Св.Писание според формата на текста
Либерално богословие - митологично възприемане на Св.Писание. Св.Писание тук не се възприема като история, а като общозначим мит.
Неоортодоксално богословие - Св.Писание се възприема като нравствено и доктринално вярно, но исторически недостоверно.
Икуменическо богословие - свързано с идеята за обединение на хр. църква и Световния съвет на църквите (по тенденция либерално)
Евангелистко или евангелско богословие - консервативно по характер и свързано с разбирането на Библията като боговдъхновеното слово на Бог.
Реформаторско богословие - богословие развито от личностите на Реформацията и техните последователи (Мартин Лутер, Жан Калвин, Улрих Цвингли, Джон Нокс и др.)
Богословие на освобождението - със социално-икономическа насоченост, породено е от големите икономически неравенства в Южна Америка. Доктрините придобиват не личен а социален аспект.
Богословие на холокоста - според него Бог е избрал една раса (арийската) да управлява света. Развива се заедно с нацистката философия
Постмодерно богословие - в което основните схващания на богословите са постмодерни
Феминистко богословие - крайността на това движение твърди, че бог е в женски род.
Според вероизповеданието
Дели се на четири големи групи:
Православно богословие - богословие на Православната Църква;
Католическо богословие - богословие на Римо-Католическата църква;
Протестантско богословие - богословие на различните протестантски църкви и общности, което може да варира изключително много в зависимост от деноминацията, а също така и в рамките на една и съща деноминация;
Дохалкидонско богословие - богословие на т. нар. Дохалкидонски или Древни православни църкви, придържащи се към монофизитството.
Връзка с други научни дисциплини
----
Съвременното богословие използва множество достижения на философията, социалните науки, археологията, психологията и т.н. Някои от важните подходи в епистемологията на богословието са:
1.Някои истини научаваме чрез откровение
2.Светът е познаваем, защото Бог ни е създал така, че обективно да го възприемаме
3.Принцип на непротиворечието - две взаимно изключващи се твърдения не могат да са едновременно вярни
Някои от тези 3 подхода не се възприемат от някои съвременни богослови, но и трите са основа на християнското богословие до появата на диалектическото мислене (Хегел, Киркегор и др.)
Предметът на богословието излиза извън сетивния опит на човека и поради това е невъзможно да се говори за Бог без определено схващане за това как той се саморазкрива. Важно тук е и как получаваме познание за Бога - чрез вяра (фидеизъм), чрез разума (рационализъм), чрез мистична опитност
(мистицизъм) или по някакъв друг начин.
Очевидно е, че богословският език изисква да се говори за Бог с антропоморфни термини (човешки качества), но по такъв начин, че да се съзнава разликата между човешкото и божественото. За науката това не е нещо ново, тъй като във всяка наука се използва метафоричен език, който е разбираем за учения. Антропоморфния език е метафоричен в своята същност. Разликата между митологията и богословието се състои в това, че в богословието антропоморфният език е нещо осъзнато, така както в съвременната физика например "електронен облак" се схваща метафорично, а не буквално. По този начин богословието непрекъснато разширява нашия възглед за Бога, а не ни прави суеверни. (При суеверието метафоричния език се възприема като буквален).
Критиката отправяна към богословието, че говори измислици би могла да се приложи към всяка друга наука, което очевидно няма смисъл. Философията и богословието обсъждат изключително общ кръг от проблеми - въпросите около човешкото битие или съществуване, но богословието отива отвъд този кръг и се простира към Първопричината на битието. В такъв смисъл е нездраво да се твърди, че богословието е антипод на философията. Това са взаимно допълващи се дисциплини.
От богословска гледна точка, дори и атеизмът би могъл да се разглежда като религия или религиозна система от възгледи - вярва се, че бог не съществува и че светът е първопричина сам за себе си и има самоорганизираща се същност. За християнския богослов това представлява придаване на материята на божествени (разумни, съзидателни, интелигентни) атрибути и този вид вяра не е по-малко религиозен от която и да е религия. Това показва, че богословски подход е възможен и по отношение на отрицателната вяра. Богословското възприемане на реалността е част от познанието на човечеството, тъй като във всяка форма на познание откриваме богословски въпроси.


Тръгнал кос, гол и бос

Тръгнал кос
с дълъг нос
през гората гол и бос.
Тупнал с крак -
так-так-так,
като същ юнак.
Ходил, ходил, па се спрял,
три коли мухи изял,
тупнал с крак,
тръгнал пак -
бре-бре, че юнак!


Хей ръчички, хей ги две

Хей ръчички, хей ги две
Те ме слушкат най-добре.
Едната мие другата,
а пък двете лицето.
Хубавите ръчички.
Те са още мънички.
Тупа лупа ръчички,
цапа цапа мънички!
Да се хванем за ръце!
Да направим колелце!
Трака трака тракалце,
вижте нашето хорце!
Хайде всички ред по ред!
Че да тръгнем все напред.
Хайде крачка едно две,
да вървиме две по две!


Буба лази

1 I Вариант
Буба лази.
Буба лази.
Къде да влезе?
Тука, тука, тука.
2 II Вариант
Буба лази.
Буба лази.
Къде ще ходи.
Къде ще ходи.
Да папа на бебчо
бялата гушка.
Гъди, гъди, гъди.
3 III Вариант
Буба лази,
буба лази,
къде има дупка
да влезе.
Ей тука
има дупка,
буба лази
да полази.


Пратили дядо в гората

Пратили дядо в гората
вълците да го изядат
Върнал се дядо от гората.
Пълна му пазва с вълчета.
Хей, брей лош дядо бей!
Пратили дядо в гората
мечките да го изядат
Върнал се дядо от гората.
Пълна му пазва с меченца.
Хей, брей лош дядо бей!


Хензел и Гретел

Живял беден дървар с жена си и двете си деца, момченцето се казвало Хензел, а момиченцето Гретел. Той не изкарвал много за прехраната на семейството и когато веднъж в страната станала голяма скъпотия, не можел вече да припечелва дори за насъщния хляб. Като си легнал една вечер, мислите и грижите не му дали да заспи. Непрекъснато се въртял в леглото, пъшкал и накрая рекъл на жена си:
— Какво ще стане с нас? Как ще изхраним клетите си деца, като нямаме вече нищо за нас самите?
Нуждата направила коравосърдечна жената, тя не виждала никакво спасение, та отвърнала:
— Знаеш ли какво, мъжо? Рано-рано ще заведем децата вдън гората. Ще им накладем огън и ще дадем на всяко по един къшей хляб в ръката, после ще отидем да си гледаме работата и ще ги оставим сами. Те няма да намерят пътя, за да се върнат в къщи, и така ще се отървем от тях.
— Не, жено — рекъл мъжът, — не мога да сторя това. Как ще ми даде сърце да оставя децата си сами в гората? Та дивите зверове скоро ще ги намерят и ще ги разкъсат!
— Колко си глупав! — рекла тя. — Тогава и четиримата ще измрем от глад и на тебе не остава нищо друго, освен да приготвиш дъските за ковчезите.
И не го оставила на мира, докато накрая не се съгласил.
— Но все пак жал ми е за клетите деца — рекъл мъжът.
Двете деца също не могли да заспят от глад и чули какво рекла мащехата на бащата. Гретел заплакала с горчиви сълзи и рекла на Хензел:
— Свършено е вече с нас.
— Мълчи, Гретел — отвърнал Хензел, — не се тревожи, аз ще измисля нещо.
И щом старите заспали, той станал, облякъл палтенцето си, отворил вратата и се измъкнал навън. Месечината греела много ярко и белите камъчета, насипани пред къщата, лъщели като парици. Хензел се навел и напълнил с камъчета джобовете си. После пак се прибрал вътре и рекъл на Гретел:
— Успокой се, мила сестрице, заспи и нямай грижа за нищо.
И сам се мушнал отново в леглото си.
В зори, още преди изгрев слънце, влязла жената и събудила двете деца.
— Ставайте, ленивци! Ще вървим в гората за дърва. — После дала на всяко по къшей хляб и рекла:
— Това ви е за обяд. Ако го изядете по-рано, друго няма да видите.
Гретел мушнала двата къшея под престилката си, защото джобовете на Хензел били пълни с камъчета. После всички заедно тръгнали за гората.
Като вървели малко, Хензел се спрял и погледнал назад към къщата. Той направил това на няколко пъти. Накрая баща му рекъл:
— Хензел, какво току се спираш и гледаш назад? Внимавай, гледай в краката си.
— Ох, татко — отвърнал Хензел, — гледам бялото котенце, качило се е на покрива да ми каже сбогом.
Жената рекла:
— Глупако, това там не е твоето котенце, а утринното слънце, което е огряло вече комина.
Ала Хензел не гледал котенцето, ами всеки път изваждал от джоба си по едно от лъскавите камъчета и го пускал на пътя.
Като стигнали насред гората, бащата рекъл:
— Хайде, деца, съберете дръвца да ви наклада огън, та да не ви е студено.
Хензел и Гретел събрали вършинак и натрупали цяла малка планина. Запалили вършинака, лумнал доста висок пламък и жената рекла:
— Деца, легнете сега край огъня и си починете, ние ще отидем да насечем дърва. Като свършим, ще дойдем да ви вземем.
Хензел и Гретел седнали край огъня и като станало пладне, всяко изяло къшей хляб. И понеже чували ударите на брадвата, мислели, че баща им е наблизко. Но това не било брадва, а отсечен клон, който бащата вързал на едно изсъхнало дърво, за да го люшка и блъска вятъра.
Седели така дълго време, очите им натежали от умора и двамата заспали дълбоко, а когато най-сетне се събудили, било тъмна нощ.
Гретел се разплакала и рекла:
— Как ще излезем сега от гората?
Но Хензел я успокоил:
— Почакай малко! Месечината скоро ще изгрее и тогава лесно ще намерим пътя.
И щом пълната месечина изгряла, Хензел уловил сестричето си за ръка и тръгнал по дирята от камъчета, които лъщели като току-що насечени парици и им показвали пътя. Вървели децата цяла нощ и призори стигнали до бащината къща. Похлопали на вратата, майката отворила и като видяла, че вън стоят Хензел и Гретел, рекла:
— Лоши деца, защо спахте толкова дълго в гората?
— Помислихме, че не искате да се приберете.
Ала бащата се зарадвал, защото му било много тежко на сърцето, че ги оставил сам-самички в гората.
Не минало дълго време, немотията пак ги притиснала и децата чули една нощ, че в леглото мащехата рекла на бащата:
— Пак изядохме всичко, имаме още половин хляб и после песента ни ще бъде изпята. Трябва да махнем децата, ще ги заведем по-навътре в гората, та да не могат вече да намерят пътя. Няма друго спасение за нас.
Дожаляло много на бащата и той рекъл:
— По-добре ще бъде да разделим и последния залък с децата си.
Но жената не слушала какво говори той, хокала го и му натяквала. А който се е хванал на хорото, трябва да играе докрай — тъй като отстъпил веднъж, бащата трябвало да отстъпи и тоя път.
Децата били още будни и чули разговора. И щом родителите заспали, Хензел пак станал, искал да излезе навън и да събере камъчета като миналия път, но майката била заключила вратата и Хензел не можел да излезе. Но успокоил сестричето си, като рекъл:
— Не плачи, Гретел, и спи спокойно, аз ще измисля нещо.
Рано сутринта, жената влязла при децата и ги накарала да станат. Дала им пак по къшей хляб, но той сега бил по-малък, отколкото миналия път. Като тръгнали за гората, Хензел го наронил в джоба си, после взел да се спира често и да пуска по една троха на земята.
— Хензел, какво току се спираш и гледаш назад? — попитал бащата. — Върви си из пътя!
— Гледам гълъбчето си, кацнало е на покрива да ми каже сбогом — отвърнал Хензел.
— Глупако — рекла мащехата, — това там не е твоето гълъбче, а утринното слънце, което е огряло вече комина.
Но Хензел лека-полека пуснал всички трохи по пътя.
Майката завела децата още по-навътре в гората, дето кракът им никога не бил стъпвал. Пак наклали голям огън и тя им рекла:
— Деца, седнете тук и ако сте уморени, можете да поспите малко. Ние ще отидем да насечем дърва и щом свършим довечера, ще дойдем да ви вземем.
Като станало пладне, Гретел поделила хляба си с Хензел, който изронил своя къшей по пътя. После заспали и вечерта минала, но никой не дошъл при клетите деца. Те се събудили посред нощ в тъмнината, но Хензел успокоил сестричето си:
— Гретел, почакай да изгрее месечината. Ще видим тогава трохите, които пръснах, те ще ни покажат пътя за дома.
Изгряла месечината и те тръгнали да дирят трохите, но не намерили нито една, защото хилядите птици, които летят в гората и над полето, били ги изкълвали. Хензел рекъл на Гретел:
— Все някак ще намерим пътя. — Но не го намерили.
Вървели цялата нощ и на другия ден от сутринта до вечерта, но не могли да излязат от гората, пък и много огладнели, защото изяли само няколко ягоди, които намерили в тревата. И тъй като били толкова уморени, че нозете им не ги държали вече, легнали под едно дърво и заспали.
Дошло третото утро, откак били напуснали бащината къща. Тръгнали пак, но навлизали все по-навътре в гората и ако скоро не им дойдела помощ, щели да загинат от глад и жажда.
Като станало пладне, видели на един клон хубава снежнобяла птичка, която пеела тъй сладко, че те се спрели да послушат. Скоро птичката свършила песента си, разперила крилца и литнала пред децата. Те тръгнали подире й и стигнали до една къщичка, а птичката кацнала на покрива. Като се приближили съвсем, децата видели, че къщичката е направена от хляб и покрита с козунак, а прозорците са от чиста захар. Хензел рекъл:
— Сега можем да се наядем здравата. Аз ще изям едно късче от покрива, а ти, Гретел, хапни от сладкия прозорец.
Хензел протегнал ръце нагоре и си отчупил малко от покрива да опита вкуса му, а Гретел застанала пред стъклата и почнала да хрупа от тях. В същия миг от стаята се обадил тънък глас:
— Кой от къщичката хрупа? Аз ръцете му ще счупя.
Децата отвърнали:
— Никой, никой! Силен вятър къщичката поразклати. — И продължили спокойно да ядат. Хензел, на когото покривът много се усладил, си отчупил голям къс, а Гретел избила цяло кръгло прозоречно стъкло, седнала на тревата и го изхрускала.
Изведнъж вратата се отворила и от къщичката се измъкнала една стара, много стара жена, която се подпирала на патерица. Хензел и Гретел тъй се изплашили, че изпуснали, каквото държали. Старицата пък заклатила глава и рекла:
— Ай, кой ви доведе тука, мили деца? Влезте и останете, никой няма да ви стори зло.
Уловила ги за ръце и ги завела в къщичката си. Сладко ги нагостила, дала им мляко и палачинки със захар, ябълки и орехи. После им нагласила две хубави легла с бели завивки, Хензел и Гретел си легнали в тях и им се сторило, че се намират в облаците.
Но старицата само се престорила на гостоприемна, а в действителност била зла вещица, която дебнела децата и направила хлебната къща само за да ги примами. Когато Хензел и Гретел наближили къщичката, вещицата се изсмяла злобно и рекла подигравателно: Пипнах ги, няма да ми избягат.
Рано-рано сутринта, преди още децата да се събудят, тя станала и като видяла как двете деца с пълни, румени бузки спят спокойно, измърморила под нос:
— Ще ми се усладят, като ги изям.
Сграбчила Хензел със съсухрената си ръка, завела го в една малка кошара и затворила вратата й с решетка. Той пищял, та се късал, но нищо не му помогнало.
После отишла при Гретел, раздрусала я, за да я събуди, и викнала:
— Ставай, мързелано, донеси вода и сготви нещо хубаво на братчето си. Затворила съм го в кошарата да се угои. Щом се угои, ще го изям.
Гретел заплакала горчиво, но всичко било напусто — трябвало да направи, каквото й наредила злата вещица.
Почнали да готвят най-вкусните гозби за клетия Хензел, а Гретел трябвало да се задоволява с остатъците. Старицата се дотътряла всяка заран до кошарата и викала:
— Хензел, подай пръстче да видя дали скоро ще се у гоиш!
Но Хензел й подавал едно кокалче и старицата, чиито очи били помътнели, та не виждала, мислела, че пипа пръстите на Хензел, и се чудела защо още не се угоява. Като минал един месец и Хензел си оставал все така мършав, тя загубила търпение и решила да не чака по-дълго.
— Хей, Гретел — викнала тя на момичето, — поразмърдай се и донеси вода. Утре ще заколя Хензел, все едно дали се е угоил или е останал мършав, и ще го сготвя.
Ах, как плакало клетото сестриче, като носело водата, и как се търкаляли сълзите по страните му!
От никъде не иде помощ викнало то. По-добре да бяха ни изяли дивите зверове в гората, щяхме поне да умрем заедно!
— Стига си хленчила — рекла старицата, — нищо няма да ти помогне.
Рано сутринта Гретел излязла да окачи котела с водата над огнището и да накладе огън.
— Първо ще опечем хляба — рекла старицата, — аз напалих вече пещта и замесих тестото.
Избутала тя клетата Гретел навън до пещта, от която вече избивали пламъци, и рекла:
— Пъхни се вътре и виж дали е добре напалена, та да метнем хляба.
Наумила си била, щом Гретел влезе в пещта, да затвори вратичката, та момичето да се опече. Вещицата искала да изяде и нея. Но Гретел разбрала какво искала да стори вещицата и рекла:
— Не зная как да постъпя, как да вляза вътре?
— Глупава си като гъска — рекла старицата. — Отворът е толкова широк, че и аз бих могла да вляза, виж!
Дотътрила се до пещта и пъхнала главата си в отвора. В същия миг Гретел я блъснала тъй силно, че тя влетяла вътре, а Гретел бързо затворила желязната вратичка и спуснала резето. Ех, като заревала вещицата, да ти настръхнат косите! Но Гретел побягнала оттам и злата вещица изгоряла.
А Гретел се завтекла право при Хензел, отворила кошарата и викнала:
— Хензел, спасени сме, старата вещица умря!
Хензел изхвръкнал като птиче из клетката, когато му отворят вратичката. Колко се радвали, колко се прегръщали, колко скачали и се целували! И тъй като нямало вече от какво да се страхуват, влезли в къщичката на вещицата, дето във всеки ъгъл имало ракли с бисери и драгоценни камъни.
— Тези са по-хубави от нашите камъчета — рекъл Хензел и натурял в джобовете си толкова, колкото се побрали.
И Гретел викнала:
— Ще взема и аз малко да занеса у дома — и напълнила престилчицата си.
— А сега да вървим — рекъл Хензел, — да напуснем омагьосаната гора.
Вървели няколко часа и стигнали до една широка река.
— Не ще можем да минем на другия бряг, не виждам никакъв мост — рекъл Хензел.
— Лодка също няма — добавила Гретел, — но там плува една бяла патица. Ако я помоля, тя сигурно ще ни помогне да минем отвъд.
И викнала:
— Пате, пате, бяло пате, молим ти се аз и бате: на гърба си як вземи ни, та реката да преминем.
Дошла патицата, яхнал я Хензел и рекъл на сестричето си да седне до него. Но Гретел отвърнала:
— Не, ще бъде много тежко на патето. Нека ни пренесе един по един.
Патето така и направило. А като се намерили отвъд и повървели малко, гората почнала да им се струва все по-позната и накрая съзрели отдалеко бащината си къща. Тогава се затичали, втурнали се в стаята и запрегръщали баща си и майка си. Мъжът и жената не видели бял ден, откак оставили децата си в гората. Гретел изтърсила престилчицата си, та бисерите и драгоценните камъни се затъркаляли из стаята, а Хензел вадел от джобовете си шепа след шепа скъпоценности. Дошъл краят на всичките им грижи и те заживели много радостно.

Немски приказки


Бабата и мечката

Отишла една баба в гората за дренки. Тъкмо се покачила на дряна - и мечката под дряна.
- Слизай, бабо! - изръмжала Мецана.
- Защо да сляза? - попитала бабата.
- Да те изям!
- Олелеее! - завайкала се бабата. - Недей, Мецано, ме яде, защото съм дърта и жилава, ами ела довечера у дома на гости. Аз си имам три дъщери. Първата е Мекушка, втората е Якушка, а третата - Веченка. Която си избереш - нея изяж!
Излъгала се мечката и оставила бабата. Като си напълнила торбичката с дренки, бабата се прибрала вкъщи и заключила вратата. Настъпила нощта. По едно време пристигнала мечката и се провикнала:
- Дай ми, бабо, Мекушка!
А бабата се обадила отвътре:
- Мекушка си е меко постлала и си е сладко заспала!
- Дай ми, бабо, Якушка! - захлопала Мецана.
- Якушка е яко вратата заключила! - отвърнала бабата.
- Дай ми, бабо, Веченка или ще те изям! - изревала мечката.
- Не можеш, защото не ходи вече баба самичка в гората за дренки - рекла бабата и угасила светлината.
А мечката си повлякла опашката към гората.

Български народни приказки


Готварска книга: Ишмер

Готварска книга: Рецепти
ИШМЕР
Прясно (козе, овче, краве) неосолено сирене се стапя на силен огън с малко мазнина и вода в дълбок тиган. След разтопяване на сиренето, за 500 гр. сирене се добавят 2 супени лъжици брашно. Сместа се бърка енергично до сгъстяване, след което на малки порции се наливат 300 ml вода ( при непрекъснато бъркане) до сгъстяванe на сместа. След това се маха от огъня и се поръсва с захар. Поднася се топло.
":"
Неосоленото сирене се оставя да престои, за да се получи малко кисел вкус, така, че когато го дъвчиш да се чува нещо като скърцане. Поставя се на огъня в дълбок съд. Огънят постепенно се засилва. Постоянно се бърка с дървена лъжица. Когато започне да се отделя мазнина (масло), тогава се ръси царевично брашно, като се бърка така, че да попива отделената мазнна. Брашно се ръси до тогава, докато сместта стане хомогенна бяла маса и повече мазнина не се отделя. Сваля се от огъня. За качеството на приготвения ишмер се съди по един признак- дали се образуват конци (като макарони), когато гребнеш с вилицата. Поднася се топъл. По желание може да се поръси с малко захар, която като се разтопи става на роса.


Готварска книга: Пилешки пържоли със сметана и гъби

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Пържолите се измиват и осоляват със сол и черен пипер и се подреждат на дъното на дълбока тава. Гъбите(ако са сурови) и празът се почистват и се нарязват на едро. Разпределят се върху пържолите. Добавя се сметаната, мазнината и бялото вино, както и малко топла вода така, че на дъното на тавата да има течност поне два пръста. Тавата се покрива с домакинско фолио за печене или с капак. Ястието се пече около 40 минути, докато месото стане напълно готово. След това се отваря тавата и се поръсва с настъргания кашкавал. Запича се отворено 10-15 минути до зачервяване. Това дава възможност и на част от течността да се изпари и сосът да се сгъсти.
Препоръчва се да се консумира с гарнитура от картофено пюре или с прясна салата.


Готварска книга: Бърз и лесен кекс

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Яйцата (предварително затоплени на стайна температура) се разбиват на пяна със захарта. Прибавя се млякото, олиото, ванилията (есенцията) и половината от брашното при непрекъснато разбъркване. В останалото брашно се разбърква бакпулвера и се добавя към останалата смес, като вече се избягва дългото и високооборотно разбиване с миксер. 2/3 от сместа се изсипва в намазана с олио и поръсена с брашно форма за кекс. Останалата 1/3 се разбърква с какаото и се изсипва във формата, образувайки кафяви шарки. Ореховите ядки се нареждат отгоре.
Кексът се пече в предварително загрята фурна на 200º около 30-40 минути (проверява се дали е изпечен с клечка за зъби).
2 Поднасяне
Студен, поръсен с пудра захар. Кексът е подходящ за закуска с кафе или чай.Или за десерт.


Готварска книга: Великденски кекс

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Двете пакетчета нишесте се избират да са в два контрастни цвята, например киви и ягода. Жълтъците се разбиват на пяна с половината от захарта. Прибавя се млякото и олиото при непрекъснато разбъркване. Сместа се разделя на две. Във всяка от частите се прибавя по едно пакетче от нишестето и половината от бакпулвера. Белтъците се разбиват на пяна с останалата захар и също внимателно се добавят по равно в двете разноцветни смеси. Формата за печене се намазва с олио и се поръсва с брашно. Смесите се изсипват на слоеве последователно, като се стараем да се получават интересни шарки от двата цвята. Накрая в последните няколко лъжици от сместа се разбърква какаото и парченцата сушен плод (предварително ги поръсваме с ром и ги овалваме в малко брашно) и отново се изсипва във формата, образувайки кафяви шарки.
Кексът се пече в предварително загрята фурна на 200º около 40 минути (проверява се дали е изпечен с клечка за зъби).
2 Поднасяне
Сервира се студен, поръсен с пудра захар или залят с подходяща глазура.


Компютърна литература

*Компютърна литература
** Хардуер
*** Фирми
*** Продукти - частите, такива каквито са били, са и ще бъдат в бъдеще
*** Термини
*** Принципи
** Софтуер - всичко, което не влиза в секцията Хардуер
*** Операционни системи
**** Windows
**** Linux
***** Линукс инструменти
**** Unix
**** OdinSoftware
*** Приложен Софтуер, Програми
**** 3D графика
***** Blender
*** Игри - компютърни и други
*** Термини
*** Принципи
** Основи на проектирането,създаването и дизайна
** Програмиране
*** Програмен език С
*** Програмен език С++
*** Програмен език JAVA
*** Програмен език Питон/Python
*** Програмен език Delphi
*** Програмен език Pascal
*** Програмен език Perl
*** Програмен език PHP
*** Squeak
*** Програмен език Visual C#
*** Програмен език Visual Basic
*** Програмен език Visual Basic.NET
*** Уеб страници - Програмен език HTML
** Термини
** Принципи
** Личен опит

Компютинг


Готварска книга: Кейк с вино

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
1 ч.ч. захар, маслото, какаото, виното и водата се разбъркват на котлона, докато сместа заври (около минута). Отделя се 1 каф. чаша за глазура. Жълтъците леко се разбиват и бавно към тях се прибавя поизстиналата смес. Добавя се и брашното, като в последната част от него се разбърква бакпулвера и се прибавя и той. Белтъците от яйцата се разбиват с останалата захар на сняг и също се прибавят към сместа. Голяма форма за кекс се намазва с олио и се поръсва с брашно и сместа се изсипва в нея.
Фурната се загрява предварително на 50º. Кексът се слага да се пече и фурната се увеличава на 150º. Готов е след 40-55 минути. Глазира се, докато е горещ с изстудената глазура. Готов е за консумация след няколко часа.


Готварска книга: Пурички

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Маята се разтваря в хладкото мляко и се оставя малко да престои. Прави се кладенче в брашното и се изсипват сместа с маята и свинската мас. Замесва се твърдо тесто и се разделя на две части. Оставя се на студено, докато се намаже тавата с мазнина и се загрее фурната. Тестото се разточва на тънко и се нарязва на ленти по 10 см. Плънката се приготвя от разбъркания мармалад с канелата и орехите или се нарязва локум на ивички. Лентите се намазват с така приготвената плънка или се подреждат локумените парченца върху единия им край . навиват се рулца по дължината и се нарязват на пурички с остър нож.
Готовите пурички се подреждат в тавата и се пекат на 200º до зачервяване. Още топли се овалват в пудрата захар и ванилията.
2 Поднасяне
Пуричките се поднасят студени като дребни сладки. Подходящи са към чай, кафе или мляко.


Готварска книга: Мекици

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Содата се разбърква с киселото мляко. От брашното се прави кладенче и вътре се изсипват всички продукти. Замесва се средно тесто. Разточва се на кора с дебелина около 2 см и се нарязва с остър нож на квадратни мекички с желания размер. Мекиците се пълнят с натрошеното сирене, като се притискат с вилица да се затворят и се пържат в сгорещена мазнина. Тестото не трябва да се разтегля с ръце преди пърженето, за да бухнат мекиците по-добре.
2 Други
* Рецептата е от региона на Свищов.
* Други рецепти от този регион


Готварска книга: Меденки

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Яйцата се разбъркват със захарта. Прибавя се киселото мляко, меда, олиото, какаото и канелата. Сместа се разбърква добре и започва да се добавя брашно, докато се получи средно тесто. Оставя се малко на студено. След това се разточва на кора и се реже с ракиена чашка на мънички кръгчета.
Готовите меденки се подреждат в тава и се пекат на 200º до зачервяване. След като изстинат, се залепват по две с шипковия мармалад и се овалват отстрани в смлени орехи или кокосово брашно. Оставят се да престоят няколко часа на хладно.
2 Поднасяне
Меденките се поднасят като дребни сладки. Подходящи са към чай, кафе или мляко.


Готварска книга: Торта със сметана и ягоди

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Първият блат се полива със сока и се покрива със сметана - тънък пласт. Същото се повтаря и с останалите блатове. Последният блат се намазва обилно със сметаната и се нареждат пресните ягоди. Отстрани се слага малко сметана и се поръсва с кокосови стърготини (по възможност цветни) или с цветни захарни пръчици. С желето или конфитюра се запълва формата, създадена с пресните ягоди.


Готварска книга: Ябълкови лунички

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Яйцата се разбъркват със захарта. Прибавят се и другите продукти, като содата се разбърква с киселото мляко и се прибавя така към сместа. Излива се в тава и се пече на 200º около 30 минути. След като поизстине, се реже с чашка с остри ръбове на лунички, които се поръсват с пудра захар
2 Поднасяне
Сладките са много подходящи към чай или мляко.


Готварска книга: Ябълков пай

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Яйцата, захарта и олиото се разбиват до пухкава смес. След това се прибавят 2-те чаши брашно, бакпулверът и ванилията. След като се разбие хубаво се прибавят обелените и нарязани на кубчета ябълки. Накрая се слагат орехите, нарязани на малки парченца. Цялата смес се изсипва в намазана с олио тава и се разстила добре. Пече се при 200-220º около 40-45 минути. Поръсва се с пудра захар. Но може да се сервира и с настъргана ябълка отгоре!


Готварска книга: Люта туршия

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Продуктите се измиват и крайчетата на дръжките на чушлетата се отрязват. Корнишоните и морковите се почистват и се нарязват на кръгчета. Лукът също се почиства и се нарязва на големи кръгчета. Копърът се нарязва и се разпределя в бурканите, заедно с дафиновия лист, черния пипер и оцета. Отгоре се подреждат чушките, корнишоните и морковите. Накрая се слага солта и се долива топла вода до гърлото на буркана. Ако чушките са прекалено люти, може да се сложи 1 ч.л. захар (намалява лютото). Бурканите се затварят и се варят 3 минути, след което се обръщат с капачката надолу, докато изстинат.


Готварска книга: Телешки завивки

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Месото се нарязва на тънки филийки, които се начукват и поръсват със сол, червен и черен пипер. Във всяка филийка се поставя парченце сланина. След това филийките се завиват като ролца и се завързват с конец, овалват се в брашно и се изпържват до зачервяване. Нареждат се в тенджера, покриват се със смес от ситно нарязаните и задушени в разстително масло лук, моркови целина и магданозени корени. Вари се на тих огън. След сваряването, се махат конците и ролцата се нарязват на кръгчета, заливат се със соса, в който са се задушавали и се поднасят с пюре от картофи.
Добър апетит


Готварска книга: Сладки черешки

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Маслото се разбива с пудрата захар. Двата жълтъка се пасират. Бисквитите се смилат с мелничка за кафе или за орехи. Всичките продукти (без боята и кристалната захар) се разбъркват с маслото и захарта. Овалват се топченца с размер на черешки и се оставят на студено в хладилника. Червената боя се разтваря в малко вода и се потапят вътре едно след друго топчетата, след което се овалват и с кристалната захар. Набождат се по две на борови едра иглички, за да приличат на черешки с дръжки.
2 Поднасяне
Черешките са много ефектни дребни сладки. Подходящи са за всякаки поводи.


Готварска книга: Пикантна салата

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Изварата се разбърква с майонезите. Добавят се 1-2 с.л. кисело мляко, сол на вкус, червеният и черният пипер и счуканият чесън. Всичко това се разбърква много добре.След това се поднася с чушка и магдоноз.
2 Поднасяне
Салатата е подходяща през всички сезони и може да се използва дори като пастет за сандвичи.


Източници за изучаване на старобългарския език

1 Общ преглед
Старобългарският език се изучава по данни, извлечени от няколко вида източници, тъй като е мъртъв (повече от 8 века) език. Обикновеното класическо схващане е, че за изучаването на старобългарския език се използва малкия брой писмени паметници – глаголически и кирилски (т.е., писани с глаголица и кирилица). Смята се също, че ценни източници за изучаването на старобългарския език чрез сравнително-историческия метод са и съвременните териториални български говори (диалектите), топонимията, особено в области, които днес не са български, но където преди много векове е живяло българско население, а също и заемките от български в съседните неславянски езици, а и заемките от тези езици в български. Напоследък този кръг от източници се разширява, като към него се прибавят и двете старобългарски азбуки, старобългарските граматически съчинения и сведения, свързани с появата на старобългарския книжовен език, сравнителният материал от другите славянски и индоевропейски езици. По такъв начин за изучаване на старобългарския език могат да се използват, следователно, и по-късни български писмени паметници, които до известна степен са свързани с Кирило-Методиевата традиция. Не могат да се пренебрегнат и документите, писани на гръцки и латински, предаващи редица славянски собствени имена. Ето примерна класификация на източниците за изучаването на старобългарския език, дадена от Ив. Гълъбов1:
# Старобългарските азбуки.
# Старобългарските писмени паметници.
# Старобългарските граматични съчинения и сведения, свързани с появата на стария български книжовен език.
# Чуждите заемки в старобългарския език.
# Данните на съвременния български език и преди всичко на българските диалекти.
# Българската топонимия в съседните, главно неславянски страни.
# Българските заемки в чуждите (главно съседните неславянски) езици.
# Сравнителният материал от другите славянски и индоевропейски езици.
Но тази класификация е прокарана непоследователно във втора и трета точка и макар че замисълът е доста оригинален, използвани са различни критерии:
* включени са само някои от по-късните преписи: Остромировото, Мирославлевото и Реймсовото евангелие;
* книжовното дело на Йоан Екзарх е разкъсано на две части, като втората попада в следващ раздел;
* Македонският кирилски лист е обявен за Йоан Екзархово съчинение, без уговорката, че повечето учени възприемат убедително мотивираното предположение на Андре Ваян, който смята, че паметникът е откъс от предговор на Константин-Кирил Философ към евангелския превод2.
Затова, запазвайки единството на критериите, към горната класификация можем да внесем някои изменения и допълнения. Старобългарските писмени паметници няма да бъдат разкъсани на два дяла, а по-късните български паметници ще бъдат включени изцяло, но дотолкова, доколкото следват Кирило-Методиевата традиция. Това са онези паметници, които представляват късни преписи от канонни произведения. Ето как би изглеждала тази класификация:
#''Старобългарските азбуки''.
#''Старобългарските писмени паметници''.
#''По-късните преписи на канонни произведения''.
#''Данни от чужди писмени документи''.
#''Чуждите заемки в старобългарския език''.
#''Българската топонимия'' (''и в съседните страни'').
#''Данните от съвременните български диалекти''.
#''Сравнителният материал от славянските и индоевропейските езици''.
Всички тези източници дават многостранен поглед върху старобългарския език, но не могат да се използват направо, без предварително изследване на фактите. Те имат различна стойност и значение, но въпреки това, никой от тях не може да бъде пренебрегнат. Чрез смелото им комплексно и системно използване може да се стигне до нови успехи в изучаването на старобългарския език, до разрешаване на много от проблемите, свързани с него.
2 Данни от чужди писмени документи
С какво могат да послужат данните от чужди (предимно византийски) писмени документи при изучаването на старобългарския език? На първо място, може приблизително да се установи гласежа на някои по-особени славянски гласни, съдържащи се и в собствените имена, предадени в такива писмени документи. Например в съчинението на Константин Багренородни (10 век) ''За народите'' името на киевския княз Светослав е предадено като Σβεντοσλάβος, от което съдим, че буквата ѧ се е произнасяла приблизително εν, т.е. ''е'' с носов призвук. За широкия гласеж на ят пък съдим напр. от една грамота на Василий Българоубиец от 1019 г., където в името на намиращия се сега в Сърбия град Срем (Срѣмъ) ''ят'' е предаден с ''α'' в израза ’επίσκοπος τοῦ Θρᾶμου (епископ на Срем), но в името на Белград, наричан в латински паметници Alba bulgarica, неудареният ''ят'' е предаден с ''ε'': Βελάγραδα, което може да говори за различното звучене на ''ят'' в ударена и неударена позиция.
Средновековните византийски паметници ни служат за по-задълбочено изучаване на старобългарския език чрез сравняване на първите славянски ръкописи с гръцките оригинали. По този начин откриваме данни не само за възможностите на младия книжовен език, но и за подготовката на нашите първи книжовници – писатели и преводачи. Например, при съпоставителен анализ на текста от Супрасълския сборник с гръцките му оригинали, виждаме, че старобългарският книжовен език никога не е прекъсвал връзката си с живия народен език, но не използва механично системата и на народния, и на книжовния език, а творчески използва тези богати извори за художествен изказ3.
3 Чужди заемки в старобългарски
Чуждите заемки в старобългарските паметници се предават често по различен начин, което, след предпазливо използване, може да помогне за установяването на редица фонетични особености в старобългарски. Но трябва, на първо място, да се има пред вид, че при предаване на някои особени гръцки звукове на старобългарски, става замяна (субституция) на тези звукове с подобни славянски, но по-често те се придават със съответните гръцки букви: ''φ'', ''θ'', ''υ'': ФΗΛΗΠЪ, ΘЄОДОРЪ, КѴРΗΛЪ, но и: ΠΗΛΗΠЪ, ТОМА (от гр. Θομᾶς), ΘЬМΗѢΝЪ (гр. θυμιάμα).
В чужди заемки неудареното ''а'' се предава с ''о'': ОΛЪТАРЪ < лат. ''altare'', ОЦЬТЬ < лат. ''acetum'', МРАМОРЪ < гр. ''μάρμαρος'' (и метатеза на ликвидната съгласна). Но старобългарското ''о'' е било доста по-широко от сегашното, съдейки от факта, че гръцкото ''о'' е предавано с ''ѹ'', когато не е било под ударение: ЄПΗСКОУПЪ, СОΛОУΝЪ. За двоякия гласеж на буквите ''Ѣ'' и ''Є'' съдим от следните факти, които ни предлагат някои случаи на предаване на чужди заемки в старобългарските паметници Мариинско евангелие и Асеманиево евангелие, където на гръцкото ''αι'' (=''ε'') съответства ''Ѣ'' срещу ''Є'' в Зографското евангелие: ΗЮДѢЄѬ, ГАΛΗΛѢЄѬ, ЄФΗМѢРΗѬ или редовното в старобългарски ОΛѢΗ срещу гр. ''’έλαιον''. Всички тези случаи с ''Ѣ'' за ''αι'' предават звук пред меки срички, което предполага преглас на ''Ѣ''. По аналогичен начин се тълкува и появата на о в старобългарски, вместо гръцко ''ε'': ВΗΘΛЄОМЪ в Савината книга, Асеманиевото еванглеие, Клоцовия сборник (освен и ВΗΘΛЄѤМЪ), което показва, че след гласна ''Є'' се е изравнявало по гласеж с ''О'' (или евентуално ''Є'' = ''jö'', както е и сега в родопските говори)4.
В заети гръцки думи се откриват буквите Ѫ и Ѧ на мястото на гр. ''αμ'', ''εμ'', ''εν'': СѪБОТА, СЄПТѦБРЪ, ΝОѦБРЪ, ДЄКѦБРЪ.
4 Българските заемки в чужди езици
Българските заемки в някои чужди езици също имат значение за определяне на звученето на характерни старобългарски вокали, каквито са Ѫ, Ѧ, съчетанията, предавани в старобългарски с РЪ, РЬ, ΛЪ, ΛЬ, начално РО от *''ort'': румънски dumbrava, dunga, munca, trîmba, zîmbi за Ѫ, bîrlog, bîrz, gîrlă, pîlc и др. за РЪ, РЬ, ΛЪ, ΛЬ в рум.; за Ѣ: hrên, nevêstê (от ст. бълг. ХРѢΝЪ, ΝЄВѢСТА) в истрорумънски; гр. χράνος, ’άστραχα, σάνον (ст. бълг. ХРѢΝЪ, СТРѢХА, СѢΝО), албански sanë и т.н.; за РО- от *ort: в албански robi, robinë, robërí, robërj и т.н., но и сръбски, хърватски и словенски: rob.
5 Българска топонимия в съседни страни
Българските топоними в Северна Гърция, Пелопонес, дори и в Южна Гърция, Румъния, Албания и Унгария ни дават също ценни данни за фонетичните особености на старобългарския език, тъй като славянското население в повечето от тези области е прекъснало непосредственото си общуване с общобългарското население, а по този начин и с общия езиков развой. А това е довело до относителна консервация на старобългарските топоними в неславянските езици, асимилирали местното славянско население в периода 9-10 в. Откриват се, първо, групи с неметатезирани групи ''or'', ''ol'', ''er'', ''el'' между съгласни: Γαρδενίκα (*''Gordьnikъ'') (Лакония), Γαρδίκι (*''Gordьkъ'') (Месиния); Βαλτέτσι (*''Boltьce''); Βερζοβᾶ (*''Berzovo'') (Аркадия); Βερζοβίτσα (*''Bergovica''), Σαλμενῖκον (*''Solmenikъ'') (Ахая), но и с метатезирани групи: Βρέστενα (*''Brěstьna''), Μπελιγράδια (*''Běle Gradě'') (Лакония), Κράβαρι (*''Kravari'') (Аркадия), Κράλη (*''Kraljь'') (Ахая). Тези примери в съпоставка с примери от съчиненията на Йоан Екзарх (като ЗАΛЪТАРЬ) показват, че в 10 век метатезата на ликвидите не е била престанала да бъде жив процес. На мястото на слабия малък ер се появява винаги гласна ''ε'' или ''ι'': Γαρδενίκα, Γαρδίκι, Βαλτέτσι, Σαλμενῖκον, Βρέστενα, което подкрепя тезата, че в Кирило-Методиевите паметници слабият ''ер'' е все още редовно предаван5.
В Южна Гърция се пазят имена като ’Όραχος, ’Αράχοβα, Λιασίνοβα и т.н. с широк вокал за Ѣ в ударена позиция, срещу Βρέσθενα, Μπελιγράδια, Γκολέμι, Βελά с ε за Ѣ в неударена позиция или позиция пред палатализирана съгласна. В българските топоними в Румъния Ѣ винаги е предаден с широк вокал, а на мястото на Ѫ, както вече видяхме от заемките, стоят съчетания от u или î + m: Dumboslul, Dumbrava, Dîmboviţa и т.н., т.е. с различни застъпници за голямата носовка, съответстващо и в съвременните български диалекти. Отбелязахме и предаването на старобългарските съчетания от плавен консонант и ерова гласна, но в румънски се предават с гласни пред ликвида: Dîlga, Vîrbov, Tîrg, което съответства на примерите от Кръглата църква в Преслав: СМЬРТЬ, ПЬΛТ и т.н.6.
Унгарската столица Будапеща също носи следи от българския славянски етнос в името си. Втората част Пещ(а) пази стара форма с рефлекс ШТ за *kti ̯.
Топонимичният материал ни дава и сведения за границите на българските говори и за разположението им около 9-10 в., а именно това са били обширни области, обхващащи почти цяла Гърция, Южна и част от Северна Албания, голяма част от днешна Румъния, част от Унгария, поречията на Морава и Тимок, дори и обширни области около Цариград в Мала Азия (досега неизследвани в топонимично отношение).
6 Българските диалекти
Съвременните български диалекти също ни предлагат изключителен материал, особено по-архаичните родопски говори и говорите около Солун и в Южна Албания, пазещи много характерни черти, присъщи и на старобългарския език, каквито са запазените носовки, архаично склонение, остатъци от ''y'' (Ы) и др.
7 Съпоставянето на старобългарския език с други езици
Съпоставянето на особеностите на старобългарския език с другите славянски и индоевропейски езици ни помага да разрешим някои проблеми, които на пръв поглед са необясними. Така напр., благодарение на сравнението с полски А. Хр. Востоков стига до заключението, че Ѫ и Ѧ в старобългарски са означавали носови вокали. Сравнението пък с някои индоевропейски езици ни помага да разберем защо в именителен падеж множествено число при имената мъжки род с основа на задноезична съгласна, последната се подлага на II палатализация, а именно защото в праславянски са имали окончание за мн.ч. дифтонг ''oi'' ̯, който едва по-късно, след завършването на действието на I палатализация, се е монофтонгизирал до ''i'': ДРОУГЪ, ПОДРОУЖΗЄ но ДРОУЅΗΗ.
Но и във всяка друга област, този метод на сравнително изследване е от изключително значение. Сравнително-историческият метод е основен метод в старобългарското езикознание.
8 Цитирана литература
#Ив. Гълъбов ''Старобългарски език с увод в славянското езикознание'', С. 1980 г., стр. 39.
#Ек. Дограмаджиева ''Нова, оригинална разработка на въпросите на старобългарския език'' в сп. ''Paleobulgarica'', 4, 1980 г., стр. 117.
#Ек. Дограмаджиева ''Структура на старобългарското сложно съчинено изречение'', С., 1968 г., стр. 201.
# Ив. Гълъбов ''Старобългарски език с увод в славянското езикознание'', С. 1980, стр. 85-86.
# Ив. Гълъбов, пос. съч., стр. 89-90.
# Ив. Гълъбов, пос. съч., стр. 91.


Готварска книга: Яйчена салата

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Яйцата се сваряват 10-15 минути, след което се обелват и настъргват на едро ренде или се намачкват с вилица. Изварата се разбърква с майонезата. Добавят се яйцата, горчицата, сол на вкус, черен пипер, лим. сок и измитият и нарязан на ситно пресен магданоз. Всичко това се разбърква много добре.
2 Поднасяне
Салатата е подходяща през всички сезони и може да се използва дори като пастет за сандвичи.


Готварска книга: Винен кебап

*Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Нарязваме 1 кг. крехко свинско месо на хапки и ги слагаме в тенджера. Прибавяме 3-4 супени лъжици мазнина, както и 4-5 глави лук, нарязани на филийки. Посоляваме с щипка сол. Слагаме на тих огън да се задушава, докато лукът омекне и почти се загуби. Тогава прибавяме 1 чаена лъжичка червен пипер и наливаме гореща вода, колкото да покрие месото. Варим, докато полуомекне, след което прибавяме 1 чаена чаша бяло вино, 1 супена лъжица брашно (размито във вода), 1-2 дафинови листа и няколко зърна черен пипер ,4-5 склидки сух чесън,1/2 дюля и 7-8 едри маслини без костилката. Оставяме ястието да къкри на тих огън до пълното сваряване на месото.
Поднасяме с картофено пюре и 1-2 лъжици сварен ориз.


Готварска книга: Доматена крем-супа с маслини

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Морковът и доматите се измиват и се настъргват ситно. Задушават се в мазнината и им се долива вода до 2 литра. Маслините се изчистват от костилките и също се прибавят, нарязани на кръгчета. Супата се подсолява на вкус и се оставя да ври 10-15 минути. Прибавя се сиренето и се сваля от котлона. Сервира се охладена.