Планетарен ерозивен индекс

Ерозирайки планетата човечеството унищожава своя планетарен дом.
Формула за изчисляване на планетарен ерозивен индекс
Рангел Павлов
Ако няма какво да дадем на света, за какво сме родени.
Вл. Башев
FROSING tne PLANET HUMANITY DESTROYS ITS PLANETARY HOME.
FORMULA for CALCULATING of PLANETARY EROSIVE INDEX
RANGEL PAVLOV
'If we do not have anything to give the world, why do we suppose to live'
VI. Bashev
РЕЗЮМЕ: От еволюцията на човекоподобните маймуни в човеци до 21 век се проследява развитието на планетарното население и пренаселеността, на неговите оръдия за труд, отбрана и война, с които ерозира околната среда. Използвам собствена формула за изчисляване на планетарния ерозивен индекс. Индексът показва обема на планетарната ерозия, която в близко бъдеще ще причини екологична катастрофа. От нея ще загине човечеството и цялата биосфера. Изходът е в създаването на планетарен парламент и планетарно социално справедливо правителство (по специална формула), което с адекватни мерки ще предотврати екологичната катастрофа.
Ключови думи: Планетарно население, пренаселеност, ерозия, ерозивен индекс, екология, климат, правителство, семейно планиране.
След появата на живота и еволюцията му в планетарна биосфера, най-голямото чудо на Земята е еволюирането на човекоподобните маймуни в човеци. Спорен е въпросът дали човекът е възникнал на едно или на много места в различни времена. Но това чудо едва ли е ставало многократно и на много места. Излагам монотопна концепция за произхода на човека.
Върхът на африканската планина Килиманджаро винаги е покрит от ледници, които периодично увеличават или намаляват заледената територия. При едно по-голямо териториално увеличение на ледника човекоподобните маймуни са принудени да напуснат дървесния начин на живот и да избягат от планината в широки степни пространства, където сменят катеренето по дърветата с ходене на задните крака, а предните стават ръце, с които започват да правят оръдия за труд и отбрана. Така през палеолита започва еволюцията на човекоподобните маймуни в homo erectus (изправен човек).
Еволюцията на homo erectus се осъществява със следните оръдия за труд и отбрана: тояга, обработени кремъци, камъни, кости и копие. Копието представлява дървен прът с изшилен връх на единия край. Изшиленият връх е от камък. Кремъците се оказват най-подходящи за изработване на тези примитивни оръдия. Впоследствие върхът на копието се прави от бронз или желязо. Употребява се и сега от австралийски и индиански племена.
Homo erectus живее примитивно, под открито небе или в пещери. Изхранва се с лов, риболов и събирателство на диви плодове и растения. Населението му се увеличава бавно. Дори през ледникови периоди прирастът му е отрицателен, поради липса на храна, понеже животните и растенията загиват от измръзване. Тогава възниква човекоядството.
Homo erectus с неговите оръдия за труд и отбрана, начин на живот и незначително население почти не нарушава екологията, „живее в екологичен рай”.
По време на хилядолетната еволюция на homo erectus част от неговото население през палеолита, преди 1,5.106 (милиона) години, (названието и стойностите на числата с 3, 6. 9. 12. 15 и 18 последователни нули в края на цифрите най-често се изписват с 10’’, 106, 109, 1012, 1015 и 1018, като пред десетките се написва броят на хилядите, милионите, милиардите, трилионите, квадрилионите и квинтилионите), еволюира в homo habilitis (сръчен човек). Тази еволюция е могла да не се случи, ако човекоподобните маймуни не са били принудени да напуснат Килиманджаро.
Homo habilitis към наследените от homo erectus оръдия за труд и отбрана прибавя свои. През мезолита създава стрела, която представлява дървена пръчка с прикрепен на единия край изшилен камък. Тази стрела просъществувала през неолита и бронзовата епоха. Бронзов връх
1
се поставя в началото на желязната епоха, а железен - един век преди новата ера. През неолита срещу стрелата и копието на врагове изработва дървен и кожен щит, който в началото на новата ера става железен. Според археологически данни преди един милион години в Кения използва огъня за битови нужди, вероятно и като оръжие. През неолита изработва прототип на сърп (изострени кремъчни или каменни зъбци инсталира в сърповидно изкривени рога или дървени фрагменти). Започва да се занимава с примитивно земеделие. Земята обработва ръчно с дървени оръдия, към които прикрепва каменни остриета. Напуска пещерите, заживява в селища от землянки и колиби. Почва да опитомява животни (овце, кози, кучета). С кучета подсилва лова, но не изоставя риболова и събирателството. С подобрение на храненето населението му се увеличава.
Homo habilitis с неговите оръдия за труд и отбрана, примитивно земеделие и скотовъдство, увеличено население и начин на живот незначително ерозира околната среда, поради което екологията е засегната незначително.
Homo erectus и homo habilitis постепенно проникват във всички континенти и живеят заедно хилядолетия (до еволюирането на homo erectus в homo habilitis). Наследници на homo habilitis все още има (ескимоси, индианци, африкански и австралийски племена).
Преди 150,000 г. започва еволюирането на homo habilitis в homo sapiens (разумен човек) [10]. Този процес продължава и сега. Наследниците на homo habilitis ще еволюират напълно в homo sapiens.
Homo sapiens продължава започналото от неговите предшественици заселване на земното кълбо от екватора до полярните области. Понастоящем проучва земните полюси от всички гледни точки. Преди 10 000 г. започва да развива с ускорено темпо земеделие и скотовъдство. Увеличават се дребните и едрите, нечифтокопитните и чифтокопитните животни. Благодарение на земеделието и скотовъдството чувствително се подобряват битът, храненето и раждаемостта на населението. С придобиване на опит и умения резултатите от труда му се подобряват.
Прогресът на homo sapiens е свързан с по-голяма ерозия на околната среда. Масово сече горите за строеж на къщи, саи, обори, мостове, пътища, за земеделска дейност, храна на добитък, за направа на рало, каруца, покъщнина, за огрев и много други потребности. Ерозията на околната среда екстремно се увеличава с откриване на каменни кариери за строителен материал.
Homo sapiens осъществява най-голяма планетарна ерозия по време на промишлената революция от XVIII до края на XX век. Създават се принципно нови оръдия за труд, отбрана и нападение. Благодарение на изобретената през 1765 г. парна машина [7], в Англия произвеждат парни локомотиви, параходи, парамобили и различни индустриални парни машини. След това се произвеждат двигатели, работещи с петролни деривати, които намират широко приложение в сухоземните, морските и въздушните транспортни средства, в индустрията и земеделието. После идват различни електродвигатели, които се използват в жп транспорта, градския транспорт, напоследък и в автомобилния транспорт.
Трите вида двигатели са предпоставка за изграждане и развитие на планетарни жп, шосейни и пътнически мрежи, свързани с пристанища и летища. Изграждането на тези мрежи налага унищожаване на плодородни земи, ливади, гори, построяване на мостове, пробиване на тунели, разрушаване на скали и изграждане на инфраструктура. Това са действия, които силно ерозират околната среда. Към тази ерозия се прибавя и ерозията на атмосферата, в която проникват огромни количества вредни газове, отделящи се при работа на парните и петролните двигатели.
Ерозия на планетата се причинява при сондиране за откриване на петрол и газ (включително и шистов), строеж на множество петролопроводи и газопроводи, транспортиране на тези енергоносители с жп, автомобилен, воден и въздушен транспорт до всички потребители. Освен ерозията, свързана със споменатите операции, съществува и ерозия от възникнали пожари, които ерозират биосферата (включително човеци - някои загиват, други са ранени) и мъртвата природа, като в атмосферата проникват парникови газове. Рядко се среща катастрофирал самолет без пожар и човешки жертви.
Не са за подминаване и много честите петролни разливи от местонахождението до потребителите. Най-големият световен петролен разлив е този при сондиране в Мексиканския залив, който продължава 3 месеца през 2010 г. Цената на спирането на разлива и почистването на залива от разлетите 206 милиона галона петрол възлиза на 40
2
милиарда долара. Петролните разливи и пожари се срещат много често - жертви са планетарното население и цялата биосфера. Газовите инциденти не са много по-редки явления. Петролните и газовите инциденти са свързани с емисия в атмосферата на вредни парникови газове.
Голямата ерозия на планетата се реализира в подземния и открития рудодобив на въглища и метали. В тази икономика са заети милиони миньори, инженери, техници и обслужващ персонал. Условията на труд са изтощителни. Миньорите често боледуват от белодробни болести, вследствие на запрашения въздух, и силикоза при вдишване на кварцов прах. Работещите в уранодобива рискуват да се разболеят от рак, най-често белодробен [2]. В каменовъглените минни пространства проникват метан, кислород и въглероден окис (компоненти на силно избухливия газ гризу, който от време навреме взема човешки жертви). Наранявания и смъртоносни травми причинява срутването на стени. По-голямо срутване може да предизвика локално земетресение.
След възникването на градовете хилядолетия и векове пр.н.е. във Вавилония, Египет, Китай, Гърция, Римската империя, във всички съвременни държави, планетарната ерозия непрекъснато се увеличава. Тази ерозия е в резултат на строежа на планетарните градове и тяхната инфраструктура.
По време на промишлената революция населението на планетата бързо нараства. По- голямата част от селското население и от по-малките градове се преселва в по-големи градове. Възникват нови градски центрове. Появяват се мегаполиси с десет и повече милиона обитатели. Създава се нова ситуация, при която градовете и тяхната инфраструктура още по-силно ерозират планетата.
Ненадминатият досега изобретател [7] е родоначалник на научнотехническата революция през XX век. Неговите изобретения и патенти са в основата на съвременната електрификация. Но с изграждането на планетарната електрификационна мрежа и на нейната инфраструктура се ерозира планетата. Това са негативи на електричеството. Към многото позитиви може да се прибави влиянието му върху всички природни науки и повишаване културата и качеството на живота на човечеството.
През 1867 г. е патентован динамитът, а през 1887 г. - безцветният барут [7], които са в основата на огнестрелните и експлозивни оръжия. Те много бързо се разнообразяват и усъвършенствуват. Ползват се от всички родове войски, включително и от военновъздушните сили. Експлозивните оръжия притежават огромна ерозивна мощ, която се увеличи милиардократно след създаването на атомната и водородната бомба. Поразяващи фактори на ядреното оръжие са ударната вълна от взрива, светлинното излъчване, проникващата радиация и радиоактивното заразяване на околната среда, като заразяването на атмосферата засяга територии далеч от мястото на взрива.
Оръдията за труд, отбрана и нападение са локомотивът за развитие и прогрес на човечеството, но военните оръдия винаги са с предимство. Всички оръдия се изобретяват и усъвършенстват с ускорено темпо. Както е известно homo habilitis през мезолита изобретява стрела с изшилен каменен връх, която просъществувала през неолита, а през железната епоха била усъвършенствувана с бронзов връх. Железен връх на стрелата се поставя от homo sapiens едвам един век преди н.е. През 1945 г. американците бомбардираха в Япония Хирошима и Нагасаки с първите направени от тях атомни бомби. Само 4 г. след САЩ, СССР изпробва своята първа атомна бомба и само 4 г. след това изпробва и водородна бомба - съвсем ново, много по-мощно оръжие. Ускореното темпо на изобретяване и усъвършенстване на всички оръдия е най-силно изразено по време на промишлената и научно-техническата революция.
Както военните, така и трудовите оръдия в земеделието и особено в промишлеността са все по-модерни, по-ефективни и с по-голяма ерозивна мощ. Това налага безкомпромисната конкуренция между държавите и техните институции.
Към планетарната ерозия от всестранната човешка дейност прибавяме и ерозията, свързана с милиардните градски, междуградски и междуселищни превозни и транспортни средства, включително и самолетите, всички с бензинови двигатели. Генерираните парникови газове от човешката ерозивна дейност непрекъснато се увеличават [1,2,5,10,16,17,20]. Планетарните предприятия на промишлеността, енергетиката и транспорта изгарят годишно 5,1 млрд. т. въглища, над 5,34 млрд. т. нефт и нефтени-продукти и 3,0 млрд. т. природен газ, при което ще се изразходат 25-30 млрд. т. атмосферен кислород, а атмосферата замърсяват с 30 млрд.
3
т. въглеродни, азотни, серни и други подобни окиси [18]. В резултат на непрекъснато увеличаване на парниковите газове актуалната планетата температура, в сравнение с температурата преди индустриалната епоха, се покачва с 2°С.
Известно е, че в резултат на ерозивната човешка дейност, през 2000 г. са генерирани 2 млрд. т. въглероден двуокис (главният парников газ), който към 2100 г. ще се утрои и заедно с други парникови газове (метан, азотен окис, сероводород и др.) ще повишат планетарната температура и влошат нейната екология и климата й. Повечето учени поддържат това становище, други го отричат [16].
Българка [19], изследваща слънчевата активност и климатичните промени твърди, че нейни и чуждестранни проучвания показват, че понастоящем слънцето навлиза в период на изключително ниска активност, която ще предизвика трайно понижение на земната температура през следващите няколко десетилетия. Подобно становище поддържат руски и американски учени [18]. Известно е, че през XVII в. от продължително захлаждане са замръзнали р. Темза в Лондон и р. Сена в Париж.
Логично е да се приеме, че човешката дейност и слънчевата активност едновременно влияят на земната температура и климатичните промени. Но по всяка вероятност влиянието на човешката дейност е по-голямо.
Цел на настоящото проучване е планетарната ерозия, последица на човешка дейност в биосферата, в атмосферата, във водата и върху земята. Особено са засегнати земеделската почва и горите [11, 14]. Много важно е повишаване на температурата с 2-2.5°С [4], Планетарната ерозия значително се редуцира, ако човечеството използва основно урана и възобновява енергоизточници [2] и водород за получаване на енергия [13].
Формула за изчисляване на планетарен ерозивен индекс
Човечеството в цялата своя история за обезпечаване на своя живот, прогрес и сигурност, ежедневно ерозира околната среда със своите оръдия за труд и война. Планетарният ерозивен индекс е отражение на планетарната ерозия, която зависи от следните три фактора.
1. Брой на планетарните обитатели. Колкото е по-голям техният брой и колкото са по-големи техните материални и духовни потребности, толкова по-голяма е планетарната ерозия и съответно планетарния ерозивен индекс.
Преди 40 000 години на планетата са живели 4 милиона човека, а преди 4 000 г. - 27 милиона, по Христово време - 100 000 000, хиляда години по-късно - 350 милиона. По време на промишлената революция човечеството започва да се увеличава експлозивно - 1830 г. то е 1 млрд., 1890 г. - 1.3 млрд., 1930 г. - 2 млрд., 1960 г. - 3 млрд., 1975 г. - 4 млрд., 1980 г. -
4.5 млрд., 1987 г. - 5 млрд., 1990 г. - 5.3 млрд., 1997 г. - 6 млрд., 2000 г. - 6.2 млрд., 2007 г. -
6.6 млрд., 2011 г. - 7 млрд. и продължава да нараства [1,2].
2. Средна продължителност на живота. Колкото е по-голяма тя, толкова е по-голяма планетарната ерозия, съответно планетарния ерозивен индекс.
Средната продължителност на живота на първобитните човеци (homo erectus и homo habilitis) е 20. години, в Древния Египет - 22 г., в Древния Рим - 24.5 г. През средните векове — 31 г. По време на промишлената революция прогресивно нараства на 35.5 г. и на 37.7 г., а сега в развитите и средно развитите страни на света достига 70 и повече години [2].
Прогнозира се през 2050 г. населението на планетата да бъде 9.2 млрд., а средната продължителност на живот вероятно ще надвиши 75 г.
3. Оръдия за труд и войни. Те са много важно звено за антропологичната планетарна ерозия. Още по-важно е да се изчислява планетарния ерозивен индекс. Не по-малко важно е да се оценява коефициента за ерозивна мощ на оръдията, който непрекъснато се увеличава в зависимост от техническия прогрес.
Ерозията, извършена за съществуването на един човек, наричаме ерозивна единица. Обемът на планетарната ерозия за даден исторически период е равна на сбора на ерозивните единици на този период.
Обемът на планетарната ерозия има съответен планетарен ерозивен индекс (ПЕИ). който се изчислява за всеки исторически период, по специална формула, както следва: умножават се последователно броят на планетарните човеци ГБПЧ) за даден исторически период по тяхната средна продължителност на живот (СПЖ) и по съответния коефициент за ерозивна
4
мощ (КЕМ). Полученият резултат представлява ПЕИ, реализиран от едно поколение в човешката история. Абривеатурно формулата изглежда така: ПЕИ = БПЧ х СПЖ х КЕМ. Първобитните човеци (homo erectus и homo habilitis) живеят примитивно. Ерозията която причиняват на планетата е незначителна. Поради това сравнявам техния ПЕИ с ПЕИ на човешките цивилизации.
Резултатите, получени по описаната формула, за четири поколения от човешката история са както следва:
1. Първобитни човеци: БПЧ - 4.106, СПЖ - 20 г., КЕМ - 1.103, ПЕИ = 80.109.
2. Човеци по Христово време: БПЧ - 100.106, СПЖ - 20 г„ КЕМ - 10.103, ПЕИ = 20.1012 (трилиона)
3. Човеци в началото на промишлената революция: БПЧ = 1.109, СПЖ = 35.5 г., КЕМ = 14 285.700, ПЕИ = 507 квадрилиона, 142 трилиона и 350.109 (милиарда).
4. Съвременни човеци: БПЧ - 7.109, СПЖ - 70 г., КЕМ = 1.109, ПЕИ е огромен - 490.1018 (квинтилиона).
Първобитните човеци са реализирали незначителен ПЕИ - 80. 109, екологията на планетата остава почти незасегната. Така например генерираният от тяхната дейност и дишане въглероден двуокис напълно се използва за фотосинтезата на горите и растенията, поради което не е фактор за екологията и климата. Техният ПЕИ е еталон за сравнение с ПЕИ на човеците от други исторически периоди.
ПЕИ на човечеството по Христово време, на човечеството в началото на промишлената революция и на съвременното човечество (2011 г.) в сравнение с ПЕИ на първобитното човечество се увеличава съответно 250, 6 339 279 и 6 125 000 000 пъти. Респективно толкова пъти се увеличава и планетарната ерозия. Както се вижда ПЕИ, респективно планетарната ерозия се увеличава с ускорени темпове. Ще позволи ли човечеството да продължи тази опасна за неговото съществуване тенденция?
Докато за отделните периоди БПЧ и тяхната СПЖ са обективни числа, взети от други автори, то коефициентите за ерозивна мощ (КЕМ) на оръдията за труда и война са обективни факти, но числовите им стойности са моя субективна оценка. Вероятно за едни автори са завишени, за други - занижени, но корекцията им няма радикално да промени крайния резултат. Установихме, че през 1990 г. е предложена формула: J = PxRxT.J(I impact - ерозия), Р (1а population - население) la richesse и Т (la technologe - технология). Тази формула не включва средната продължителност на живот на населението, което не може да се отрази на нейната точност.
Нашите изчисления са изцяло в подкрепа на авторите, които застъпват становището, че човешката дейност е първопричината на генерирането на огромни количества парникови газове, затоплянето на планетата и климатичните промени. В основата на тези промени е непрекъснатото увеличаване на планетарните обитатели, чиято ерозивна дейност става несъвместима с живота на човека и цялата биосфера. Планетарни институции трябва незабавно да вземат решение за постепенна редукция на планетарното население от 7.109 (млрд.) (колкото е през 2011 г.) до 4.109 (млрд.) (колкото бе през 1975 г.), до 3.109 (млрд.) (колкото бе през 1960 г. и колкото трябва да бъде през 2100 г.), а след това до екологично целесъобразните 2.109 (млрд.) (колкото трябва да бъде през 2150 г.). Редукцията може да се реализира със семейно планиране, което в Китай се прилага успешно.
ПЕИ на човеците по Христово време е само 312.5 пъти по-голям от ПЕИ на първобитните човеци, а ПЕИ на човеците в началото на промишлената революция и на съвременните човеци (2011 г.) е съответно 6 339 279 и 6 125 000 000 пъти по-голям от ПЕИ на първобитните човеци.
Проспективното редуциране на актуалното (2011 г.) планетарно население от 7.109 (млрд.) на 4.109 (млрд.), ЗЛО9 (млрд.), а след това на 2.109 (млрд.), както и редукцията на КЕМ на оръдията на труд от 1.109(млрд.) на 0,5.109 (млрд.), на 0,4.109 (млрд.) (след това остава 0,4.109 млрд.) се планират консенсусно от всички страни в света. Увеличаването на СПЖ от 70 г. на актуалното (2011 г.) население до 74 г., до 76 г. и до 78 г. е спонтанно. Наблюдава се от първобитните човеци до наши дни и ще продължи и в бъдеще. Обяснява се с прогресивно подобряване на битовите условия.
5
Направеното сравнение на актуалния ПЕИ (2011 г.) с проспективните варианти на ПЕИ за 2065 г., 2100 г. и 2150 г. показват, че актуалният ПЕИ (2011 г.), ще бъде редуциран през 2065 г- 3.31 пъти, през 2100 г. - 5.37 пъти, и през 2150 г. - 7.85 пъти.
Естествено с намаляването на планетарното население и на КЕМ съответно се намалява и ПЕИ. Увеличаването на СПЖ действа в противоположна посока, затова съответно леко g> намален ефектът от намаляването на планетарното население и на КЕМ. КЕМ се намалява вследствие на усъвършенстване на оръдията на труда, изключване на войната за решаване на спорни проблеми и приложение на екологични енергоносители.
Вече е известно, че през 2011 г. БПЧ - 7.109, СПЖ - 70 г., КЕМ - 1.10 , а ПЕИ - 490.10 квинтилиона. Следва изчисление на проспективния ПЕИ за 2065 г., за 2100 г. и 2150 г. n 0 0
1. През 2065 г. БПЧ става 4.109, СПЖ - 74 г„ КЕМ - 0.5.10. Следователно ПЕИ = 4.10; х 74 х 500.106 = 148.1018 (квинтилиона).
2. През 2100 г. БПЧ става 3.109, СПЖ - 76 г., КЕМ - 0.4.109. Следователно ПЕИ = 3.10 х 76 х 400.106 = 91 200.1015 (квадрилиона).
3. През 2150 г. БПЧ става 2.109, СПЖ - 78 г„ КЕМ - 0.4.109. Следователно ПЕИ = 2.10 х 78 х 400.10б = 62 400.10*5 (квадрилиона).
Сравнение на ПЕИ за 2011 г. с проспективните варианти на ПЕИ за 2065 г., 2100 г. и 2150 г : 2011 г. ПЕИ = 490.1018 (квантилиона)
1 . = 3.31
2065 г.ПЕИ = 148.1018 (квантилиона)
2011 г. ПЕИ = 490.1018 (квантилиона)
2 = 5.37
2100 г.ПЕИ = 91 200.1015 (квадрилиона)
2011 г. ПЕИ = 490.1018 (квантилиона)
3 = 7.85
21 50 г.ПЕИ = 62 400.1055 (квадрилиона)
Както се вижда, ПЕИ се редуцира 3.31 пъти през 2065 г., 5.37 пъти през 2100 г. и 7.85 пъти през 2150 г.
Императив е с планетарен консенсус да се осъществи пресметнатата редукция на планетарното население, КЕМ и съответно ПЕИ. По този начин ще се спаси нашия планетарен дом и населението му заедно с цялата биосфера от неминуема екологична катастрофа. Световният двуполюсен модел на управление е безперспективен, а сегашната глобализация е несправедлива. ООН и Съветът за сигурност на ООН не изпълняват роля на планетарно правителство [20], което да спасява човечеството от неминуема гибел. За това са необходими планетарен парламент и планетарно правителство с широки пълномощия и огромни финансови средства, които са за сметка на огромна редукция на военните бюджети на всички планетарни държави, без изключение. (През 2011 г. военният бюджет на САЩ е 700.109 долара и е равен на половината световни военни бюджети, а в Русия предвиждат за военни цели през следващите 10 години 23 трилиона рубли).
ООН и Съветът за сигурност на ООН следва да организират избори за планетарен парламент (ПП). 1-1овоизбраният ПП изработва планетарна конституция (ПК). В съответствие с нея избира планетарно федеративно правителство (ПФП) и подвластните му планетарни институции (ПИ). ПП и ПФП в съответствие с ПК обединява сегашните държави в планетарна демократична федерация (ПДФ). Всички държави в ПДФ стават равноправни партньори и като такива в съответствие с ПК и под ръководството на ПФП реформират своите федерални държави (ФД). Избраните и назначените функционери в ПИ са от най- подходящите учени, политици, експерти и специалисти. ПФП се отчита на ПП по установен ред,.
Какво да се прави по-нататък?
1. Всяка ФД запазва само 12% от настоящата (2011 г.) армия. Тази нова армия заедно с необходимата част от полицията се използват само на територията на своята ФД. Въоръжени
6
са само с леко стрелково оръжие. Всички други оръжия се унищожават или претопяват за мирни цели.
2. Всяка ФД предоставя 1% от своята нова армия за формиране на армия на планетарната демократична федерация (АПДФ), въоръжена с всички видове съвременни оръжия, включително и атомно, за противодействие на евентуални терористи, въоръжени с него. След това ООН и Съветът за сигурност на ООН се саморазпускат.
3. Войните се изключват за решаване на междуфедерални, федерални, национални, религиозни, расови и други проблеми.
4. ПП и ПФП по мирен начин уреждат всички конфликти. При неуспех прилагат силови средства.
5. Всяка година, всяка ФД превежда на ПФП сума, отговаряща на 88% от настоящия (2011 г.) военен бюджет за финансиране:
а) на 3.31-кратна, 5.37-кратна и 7.85-кратна редукция на актуалния (2011 г.) ПЕИ съответно до 2065 г., 2100 г. и 2150 г.;
б) на проблеми, свързани с планетарната енергетика [2,13];
в) на редукция на актуалното (2011 г.) планетарно население от 7 млрд. до 4 млрд. към 2065 г. и от 4 млрд. до 3 млрд. към 2100 г. и от 3 млрд. до 2 млрд. до 2150 г., но да се увеличава биологичното разнообразие [15];
г) на развиващите се страни за преодоляване на глада и достигане във всяко отношение нивото на развитите страни;
д) на науката, просветата и здравеопазването на всички ФД и особено на планетарни научни центрове, като ЦЕРН в Швейцария;
е) на пострадали ФД от природни бедствия;
ж) на ПИ : ПФП, ПП, АПДФ и други;
з) на космически изследвания и проекти;
и) на планетарни екологични проекти, особено за залесяване на пустеещи територии [11, 14];
к) на нововъзникнали и непредвидени проблеми.
Ако финансовите средства не покриват всички разходи по точка 5-г, 5-з и 5-и, ПФП облага с допълнителен данък ФД, според техните икономически възможности.
Освен горепосочените проблеми ПП и ПФП заедно с ФД трябва да решават и много други въпроси. Най-важният е трансформирането на ФД-ви в социално справедливи общества. Световноизвестният биолог, български академик и общественик М. Попов пише, че ,,по рождение, и с уседнал труд и постоянство да доведем до пълен разцвет онези ценни наследствени заложби, които са ни предали нашите бащи и деди” [12]. Понастоящем може с увереност да се твърди, че социално справедливо е само обществото, което осигурява на всички човеци (независимо от пол раса, класа, националност, религия и други различия) пълна реализация на всички генетични заложби, наследени от родители и предци. (Тази идея заедно с идеи на други автори, може да допринесе за преодоляване на „идеологическия вакуум, в нашата съвременност”) [8]. Така се осъществява най-голямата в световната история мирна планетарна революция. Последиците са безпрецедентни. На всички човеци генетичните заложби са освободени от ограничения и условности. Най-после те са свободни! Създават се нови ценности и морал. Всеки е убеден, че възнаграждението му съответства на личния му принос. Всички са обединени и силно мотивирани за решаване на гореизложените и на бъдещи планетарни проблеми, за което с готовност отделят част от своето възнаграждение. Човечеството заживява в хармония с околната среда!
След постепенно изравняване на жизненото равнище между отделните ФД-ви, границите се премахват. Смесването на планетарното население се засилва. Раждането на деца от двурасови родители става още по-често.
Каква е съдбата на трите раси, когато родените от двурасови родители станат повече от половината планетарни деца?
При двурасови деца в противоборство влизат расовите белези - цветът на кожата, косата и очите. Черният и кафявият цвят на кожата, черният и кафявият на косата и черният и тъмният на очите са доминантни белези на черната и жълтата раса. Бялата кожа, русата коса и сините очи са рецесивни белези на бялата раса. Децата на двурасовите родители са със смесени расови белези. По тази причина след много столетия възниква нова еднорасова цивилизация със смесени расови белези. В нея цветните белези на бялата раса почти не се срещат, понеже са рецесивни.
7
Но цветните белези не са най-важни. Науката доказа, че човешкият геном има 22 хиляди гена, които в различни комбинации оформят психофизическите отличителни черти на всеки човек. Няма двама човека с идентичен геном. Изключение правят само еднояйчните близнаци, които винаги са с идентичен геном. От смесване на трите раси в една се обогатява планетарната генетична информация.
Еволюцията на човечеството продължава. Но то сега е на кръстопът. Ако продължи безогледно да ерозира планетата и я превърне в необитаема пустиня, то загива заедно с цялата биосфера. Алтернативата е да се насочи към социално справедливо общество и еднорасова цивилизация. В такъв случай ще се справи с екологичната заплаха. Ако се справя с всички следващи предизвикателства, неговата еволюция ще бъде безконечна.
ПП и ПФП най-напред да решат до колко милиарда да се редуцира планетарното население с оглед екологичните и климатичните промени. Според нашите изчисления, ако планетарното население към 2150 г. се редуцира до 2 милиарда, планетарната температура ще се понижи с 2°С и равновесието между населението и природата ще се възстанови. Редукцията да бъде право пропорционална на нарастването на населението в отделните региони и ФД. След време определената цифра би могла да се променя в оптимални граници, в зависимост от екологичната ситуация.
Семейното планиране е труден проблем, но необходим modus faciendi за редукция на населението. В Китай семейното планиране е важна държавна политика. Всяко семейство най-често остава с едно дете. За второ дете глобяват и обучението му не е безплатно. На бременните китайки се прави видеозон, узнава се полът на плода и по-често се прави аборт на женски плод. Раждат се повече момчета от момичета. Наложи се да се коригира този дисбаланс - момчетата трудно намират съпруги.
ПП, ПФП и правителствата на ФД трябва да преодоляват съпротива срещу семейното планиране на религиозни догми и на противници на контрацептиви и аборти при нежелана бременност. Най-голяма съпротива ще окажат държави и нации, които използват увеличената раждаемост като оръжие за потискане и асимилация на народи и раси, с които живеят на една територия или в съседство.
Изключително комплицирани са отношенията между смесени народи, които живеят в една или няколко съседни държави. Илюстрираме ги с еврейско-арабските и сърбо-албанските отношения.
Евреите са стара народност и нация. Техният геном и епигенетика са се развивали хилядолетия. Дали са на света Старият Завет на Библията, Мойсей, Исус Христос, Карл Маркс, Зигмунд Фройд, Стефан Цвайк, Исак Нютон, Алберт Айнщайн, Аижел Вагенщайн и много други. Понастоящем представляват 0.25% от планетарното население, а имат 120 нобелисти. С техният ум и талант са помагали и помагат на много народи. Това ги задължава да станат добри съседи със своите арабски „братовчеди”. Разселени по цял свят, многократно са преследвани, но през Втората световна война, в Западна Европа са почти напълно унищожени.
Арабите са дали на света Мохамед, Корана, Абу Али ибн Сина (Авицена) [7], който е оставил няколко фундаментални труда, между които „Медицински канон” - няколко века се ползва от лекари в Арабския изток и Европа. Друг арабски колос е ИБН Халдун - основоположник на демографията, историографията, философията на историята социологията, автор на трудове по правни, астрономически, математически, теологически и др. проблеми. Арабите са дали на света „Хиляда и една нощ”. Арабската художествена литература оказва голямо влияние върху Европейския ренесанс. Те са заимствали от Индия цифровата система и са я разпространили в Европа и света. Тяхната писменост е една от най- използваните в света. Били са световни лидери.
Евреите и арабите, респективно палестинците, никога не са били приятели, но през последните 53 г. непрекъснато са във война. Мир между Израел и Палестина може да се очаква след като те се реформират в независими и социално справедливи държави. Тогава ще може в една държава да живеят всички християни, мюсюлмани и юдеи.
Краят на Втората световна война е начало на сръбско-албанските проблеми. През 1945 г. - албанците в Югославия са 450 хил., 1961 г. стават 960 хил., 1971 г. - 1 млн. и 306 хил., 1981 г. - 2 млн. След разпадането на Югославия са вече над 3 млн. и провъзгласиха Косово за независима албанска държава. Сърбите от мнозинство стават 5-6 процентово малцинство с незавидна съдба. А в Косово така наречените горяни са вече асимилирани българи - говорят
8
сръбски, но са мюсюлмани. Размириците между албанците и сърбите продължават десетилетия - не им се вижда краят!
Еврейско-палестинските и косовските проблеми се срещат във всички континенти. Ето защо - ПП, ПФП и ФД трябва да управляват и отрицателната репродукция на застрашени от изчезване народности и нации, както се е случвало многократно. Тази ситуация е недопустима и не трябва да се повтаря - позори човечеството, обеднява планетарния геном. За да се предотврати изчезване на народности и нации, необходимо е да се насърчава тяхната раждаемост с различни стимули. Уместно е да се ползва френската рецепта - всяка французойка родила и отгледала три деца получава пенсия, независимо от трудовия стаж. ПФП и ФД-ви защитават от геноцид всички народности и нации. По този начин сегашните народности и нации ще влеят своята генетична информация в генетичната информация на бъдещата еднорасова цивилизация.
Изключително трудни са проблемите и противоречията на смесено население от различни народности, нации, раси, класи и религии. Те се решават само в социално справедливо общество, което вече дефинирахме. В това общество човеците се отличават само по генетичната информация и епигенетика и свързаните с тях последици, които не са пречка за тяхното интегриране и тръгване към еднорасово планетарно общество.
Науката доказа, че възникването на живота на планетата е било възможно с едновременно създаване от природата на генетичен код на всяко живо същество. Генетичният код на всеки човек представлява програма за неговото развитие и смърт, ако не попадне на некодирано отнемащо живота събитие. Религиите може да проповядват, че това чудо е творение на Бога и да благославят пътя на човечеството към еднорасово планетарно общество. Това е особено важно за мюсюлманите. Те са 1.6 млрд. - най-голямата религиозна общност в света. Прогнозира се през 2030 г. да бъдат 2.2 млрд. При тях религиозното обединение е по- солидно от националното. Мигрират във всички континенти, най-много в Европа. Прогнозира се до 2050 г. половината Европа да бъде мюсюлманска. Уместно е приемането на Турция в Европейския съюз. Тя като развита светска държава по-лесно: ще приеме семейното планиране и редукция на населението. Нещо повече - ще стане пример за мюсюлманските страни и общности. Вероятно битието в социално справедливо общество на всички мюсюлмани в света ще промени съзнанието им и те заедно с всички народи ще тръгнат към еднорасово планетарно население.
Енерговъоръжеността на човечеството непрекъснато се увеличава. Необходимата енергия на планетата между 2000 и 2040 г. трябва да се удвои, към 2070 - утрои, и към 2100 г. - учетвори. Този ръст е абсурден - емисиите на въглеродния двуокис, от конвенционалните източници на енергия, се увеличават от 6 млрд. т. през 2000 г. до 20 млрд. т. към 2100 г. [6] и екологията става несъвместима с живота на планетата. Този факт подкрепя радикална редукция на планетарното население, но същевременно изисква прилагане само на екологични енергоносители, каквито са водородът на Земята и хелий-3 на Луната. Но производството на водород от вода е скъпо - произведената от него електроенергия е 3-4 пъти по-скъпа от електроенергията, произведена от природен газ. Производството на електроенергия от хелий-3 вероятно ще е още по-скъпо с оглед транспорта му.
Освен че са екологични, водородът и хелий-3 имат и друго предимство: водородът на Земята е неизчерпаем; Хелий-3 на Луната възлиза на около 1 млн. т. - стига за хилядолетие.
Засега 100% екологична и най-евтина е само урановата ядрена енергетика [2]. Произведената електроенергия с 1 кг уран е равностойна на електроенергията, произведена от 300 т. въглища. Освен това 1 т. уран, употребен за електроенергия, предотвратява емисия в атмосферата на 454 545 т. въглероден двуокис (най-важният парников газ) при производство на еквивалентно количество ток от природен газ, нефт и въглища.
До 2010 г. 29 страни експлоатират 432 ядрени реактора, които произвеждат 16% от световната електроенергия. Трагедиите в Чернобил (СССР) и Фукушима (Япония) няма да прекратят развитието й. Специалистите ще я направят безопасна. Но запасите на уран не са големи. Това е проблемът на ядрената енергетика.
Даже след радикална редукция на планетарното население, нуждите от енергия ще продължат ежегодно да нарастват. Те трябва да се задоволяват само със 100% екологична енергия (водород, хелий-3, атомна електроенергия, възобновяема енергия [2] (вятър, слънце, водни електроцентрали, приливи и др.), независимо от високата цена.
9
Човечеството трябва да има готовност с енергия да унищожи или отклони всяко космическо тяло, което заплашва с удар нашия планетарен дом. Американски учени са изчислили, че астероид с диаметър 800 м, ако падне в океан, ще изхвърли в атмосферата 46 млрд. т. вода, която с морската сол и съдържащите се в нея хлор и бром ще разруши напълно озоновия слой, който защитава живота на планетата от ултравиолетовите лъчи. Лишена от озоновата защита планетарната биосфера ще загине. Според руски учени Земята е застрашена от 1000- 1200 небесни тела с размери от 1 км до 100 м. Астероидът Апофиз, открит 2004 г., доближава Земята през 2013, 2021, 2029 и 2036 г. Той тежи 50 млн. тона и е с диаметър 320 м. Евентуален сблъсък с нашата планета ще освободи енергия равна на 65 хиляди хирошимски атомни бомби. Разработват се различни варианти за отклонение или унищожаване на опасния астероид.
Гигантско небесно тяло е паднало върху древния континент Гондава. От сблъсъка се образували Антарктида, Австралия, Африка и Южна Америка. Но тогава на Земята не е имало живот.
Усъвършенстване на управленските институции.
Гръцки философ (427 г. - 347 г.) се застъпва за ръководство на обществото от учени, които ще го управляват с разума на науката [7]. Крайно време е човечеството да се вслуша в съвета на старогръцкия мъдрец и да избира своите управници от изтъкнати учени и политици.
Нещо повече - уместно е комисия от най-известни учени от всички области на науката да проучи анатомията и физиологията на човека, специално как мозъкът и централната нервна система регулират функциите на отделните органи и системи на човешкото тяло, с оглед евентуално прилагане на някои елементи на тази регулация в някои управленски функции на планетарните институции. Това ще бъде в духа на идеята на един от най-големите български икономисти [9], който се застъпваше за .... „централна регулация - но вече на планетарно ниво; без нея не може да се възстанови безразсъдно нарушената хармония между човечеството и природата и няма как да се преодолее пропастта между богатството и бедността”.
Оцеляването на планетата трябва да представлява най-важния приоритет на ПП и ПФП [21].
Заключение: Висококомпетентни ПП, ПФП и ПИ ефективно управляват и успешно решават планетарните проблеми. Актуалното (2011 г.) планетарно население постепенно се редуцира - от 7 милиарда към 2150 г. достига екологично целесъобразните 2 милиарда. През този период СПЖ става 78 г., КЕМ 400 милиона, а ПЕИ - 62.400 квадрилиона.
Вследствие на значителната редукция на планетарната ерозия, съответно се редуцират парниковите газове, поради което актуалната (2011 г.) планетарна температура се понижава най-малко с 2°С, което значи преодоляване на екологичната катастрофа и спасяване на човечеството и биосферата от гибел.
Опазване и размножаване на биосферата. Залесяване на всички пустеещи територии» Съхраняване на озоновата защита на биосферата.
Управление на глобализацията в интерес на всички ФД. Трансформиране на пазарната икономика в екосоциална икономика. Всички производства да са екологични и здравословни. Управление на експлоатацията на природните ресурси в интерес на всички ФД.
Всички училища и висши школи да откриват, поощряват и стимулират даровитите питомци. Жизненото равнище в отделните ФД да се поддържа на приблизително еднакво равнище, а имуществените различия между отделните граждани да са значителни, но винаги в рамките на способностите и личния принос на всеки индивид.
Социално справедливото общество осигурява на всички планетарни обитатели свобода, равноправие, високо жизнено равнище, непрекъснат духовен въздух и дълголетие в добро здраве. Докато тези добродетели не станат реалност, няма да има мир на Земята.
10
ЛИТЕРАТУРА
1. Александров В. 2008. Земята, неспокойната планета. Враца „БГ - ПРИНТ". 205-223,
2. Величков Д. 2008. Земята, неспокойната планета. Враца „БГ - ПРИНТ” 457-476.
3. Георгиева, Н. 2005. Замърсители на околната среда, оксидативен стрес и екологично оксидативно равновесие. Екология и бъдеще, IV, № 1,3-4.
4. Дуранков Б., Пенчев П.,2007. Ще станем ли пътници на неуправляем „Титаник” във в. Политика, 23-29.03.2007.
5. Живков, Ж. 1984. Световният екологичен проблем. Парт-издат, София, 12-42
6. Калчевски, С. 2011. Вестник „Дума” 12.01.2011.
7. Кратка българска енциклопедия на БАН, София:
1. 1969, т.5, с. 123 - Тесла, Н.; 2. 1969, т. 5, с. 213 - Уат, Д.; 3. 1969, т. 5, с. 594 -
Нобел, А.;4. 1963, т. 1, с. 8 - Авицена, А.; 5. 1967, т. 4, с. 150 - Платон (Аристокъл).
8. Лилов А., 2004. Диалогът на цивилизациите. Издателство „Захарий Стоянов”, Университетско издателство „Св. Климент Охридски”, София, 124-125.
9. Матеев, Е. В спомени на съвременници, публикувани във в. „Дума” на 01.04.2010, с.22.
10. Николов Т., 2008. Земята, неспокойната планета. Враца „БГ - ПРИНТ”, 67-98.
11. Пенков, М., 2011. Физически нарушени или напълно унищожени, деградирани и техногенно замърсени земеделски земи в България. Екология и бъдеще, X, № 1-2, с. 3-11.
12. Попов, М., 1938. Наследственост, раса и народ, Придворна печатница, с. 148.
13. Садовски, А., 2011. Водородът - енергия за България. Екологично инженерство и опазване на околната среда, X, 3, с. 53-58.
14. Стойчев С., 2003. Човекът и земята. Наука и техника, VIII, 12, с. 32-38.
15. Чипев, Н., 2011. Биологично разнообразие - концептуална рамка и теоретични основи. Екологично инженерство и опазване на околната среда, X, 3, с. 5-18.
16. Еремова, Н.Г., 2005. Екология человека. Минск, БГУ, с. 86-98.
17. Камлюк, Л.В., 2005. Глобальная зкология, Минск, БГУ, с. 101-106.
18. Козин, Л.Ф., Велков, С.В., 2006. Знергия и Зкология, Киев, Наукова Думка, с. 534- 662.
19. Georgieva К„ 2009. JOP Conf. Series: Earth and Environmental Seience, 6, 092016.
20. Charrier, B. 1977. Bataille pur la planete, Paris, Rd. Economica, 95p. ct 179-180p.
21.. Kemf. H., 2007. Comment les riches detruisent la planet, Seul, Paris, b Monde diplomatigue
-България, 2008, c. 10-11.
Проф. д-р Рангел Павлов дмн СБЬББ „Св. София” Медицински университет гр. София 1431 бул. „Акад. Н. Гешов” № 19 тел.: 02/843 95 35
Prof. Dr. Rangel Pavlov PhD SHATPD “St Sofia”
Medical University - Sofia
19, Acad. N. Geshov Blvd. 1431 Sofia, Bulgaria tel.: 02/843 95 35
11
л^пт^А СОФИЙСКИ УНИВЕРСИТЕТ "Св. КЛИМЕНТ ОХРИДСКИ"
ФАКУЛТЕТ ПО МАТЕМАТИКА И ИНФОРМАТИКА АтШмЩ’» 1164 СОФИЯ, БЪЛГАРИЯ
15 1ЙЙг ^ БУЛ' "ДЖЕЙМС БАУЧЪР" 5
Централа 8161203; тел./факс: 8687180 Щг Канцелария: 862 23 73
Рецензия
от доц. д-р Татяна Параскевова Черногорова, Факултет по математика и
информатика, катедра "Числени методи и алгоритми"
на статията на проф. Рангел Павлов на тема:
"Ерозирайки планетата, човечеството унищожава своя планетарен дом. Формула
за изчисляване на планетарен ерозивен индекс"
Статията на проф. Рангел Павлов е посветена на важна за планетата Земя тема - екологията. Първото десетилетие на 21 век е десетилетие на промени по отношение на екологичните въпроси. През последните 10 години екологията играе изключително важна роля в почти всеки аспект на модерния живот - от политиката и бизнеса, до религията и начина на живот. Все повече темата за екологията навлиза и в политиката, икономиката и здравословния начин на живот, като предизвиква широки дебати навсякъде по света. През последното десетилетие в бизнеса се правят все повече еко- инициативи и дори религиозни лидери започват да говорят за екология.
Статията е в обем от 11 страници. Нейната цел е проучване на планетарната ерозия като последица на човешката дейност в биосферата, в атмосферата, във водата и на земята.
В първата част се прави преглед на развитието на човечеството и влиянието на неговата дейност върху околната среда. Проследява се периодът от еволюирането на човекоподобните маймуни в човеци до наши дни.
Във втората част се предлага и обосновава формула за изчисляване на планетарен ерозивен индекс (ПЕИ), който представлява количествена характеристика. Според автора, ПЕИ е показател на планетарната ерозия, която зависи правопропорционално от следните три фактора: брой на планетарните обитатели; средната продължителност на живота; оръдията за труд и войни. Подобна формула е предложена през 1990 год. от Р. et Ehrlich, но тя не отчита според автора един важен фактор - средната продължителност на живот на населението, което не може да не се отразява на точността на изчисляване на планетарната ерозия. Формулата на проф. Павлов е български принос в екологията.
Използвайки предложената формула, авторът сравнява увеличението на ПЕИ на човеците по Христово време, в началото на промишлената революция и на съвременния етап по отношение на ПЕИ на първобитните човеци. От това сравнение се вижда главоломното нарастване на вредното влияние, което дейността на цивилизацията оказва на околната среда. Проф. Павлов изцяло подкрепя авторите, които застъпват становището, че човешката дейност е първопричината за генерирането на огромни количества парникови газове, затоплянето на планетата и климатичните промени. За да се спре този процес, авторът предлага конкретни мерки, най-важните от които са следните две: 1) планетарните институции да вземат незабавно решение за постепенна редукция на планетарното население чрез семейно планиране, което в момента успешно се прилага в Китай, и 2) да се направи огромна редукция на военните бюджети на всички планетарни държави без изключение. Ако се направи постепенна редукция на населението на земята, в статията е изчислено отношението на ПЕИ през 2011 година към евентуалния ПЕИ през 2065, 2100 и 2150 год. От тези изчисления се вижда редуцирането на ПЕИ до почти 8 пъти през 2150 год.
Авторът счита, че справедливо е само обществото, което осигурява на всеки човешки индивид условия да реализира в пълен обем наследените генетични качества на своите предци.
Статията е написана много увлекателно, математическите изчисления са коректни, и в^лни. Моето мнение е, че статията може да бъде предложена за публикуване в .подходящр
списание.
28.11.2012
СОФИЯ
Рецензент: у
I
/< G’
/С.Д,
/А-,
-/)г
(доц. д-р Татяна Черногорова)
РЕЦЕНЗИЯ
от Академик Никола Попов, Софийски университет „Св. Климент Охридски“ на трудът на проф. Рангел Павлов на тема „Ерозирайки планетата, човечеството унищожава своя планетарен дом. Формула за изчисляване на планетарен ерозивен индекс“.
Трудът на проф. Рангел Павлов е изключително важен за нашата планета. Разглеждат се основни проблеми на човечеството.
През палеолита източно от африканската планина Килиманджаро човекоподобните маймуни еволюират в човеци.
Авторът изтъква, че човечеството за обезпечаване на своя живот и прогрес, ежедневно ерозира планетата (земята, водата, биосферата, атмосферата) със своите оръдия за труд и отбрана. Ерозията се увеличава с усъвършенствуване на оръдията и увеличението на планетарното население.
Павлов изобретява формула за изчисляване на обема на планетарната ерозия за всеки исторически период, като последователно умножава броя на планетарните човеци (БПЧ) по тяхната средна продължителност на живот (СПЖ) и по съответен коефициент за ерозивна мощност (КЕМ), който характеризира усъвършенствуването на оръдията. Полученият резултат представлява планетарен ерозивен индекс (ПЕИ), реализиран от едно поколение в човешката история.
Интересно е сравнението на ПЕИ на първобитните човеци с ПЕИ на човеците по Христово време, в началото на промишлената революция (18 век) и на съвременните човеци (2011 г.): ПЕИ на първобитните човеци е 80.109 (осемдесет милиарда), на човеците по Христово време 20.1012 (двадесет трилиона), на човеците в началото на промишлената революция - 507 квадрилиона, 142 трилиона и 350.109 (милиарда), на съвременните човеци - 49018 (квинтилиона). Следователно ПЕИ се увеличава съответно 250, 6 339 279 и 6 125 000 000 пъти. Това показва, че съвременното човечество причинява чудовищна ерозия на планетата. Тази ерозия е в резултат на многостранната човешка дейност, вследствие на което в атмосферата се отделят огромно количество парникови газове, които
2
повишават температурата на планетата и влошават нейния климат. Тези промени се обясняват с непрекъснатото увеличение на планетарните обитатели, чиято ерозивна дейност става несъвместима с живота на човека и цялата биосфера. Това становище се поддържа и от други автори. Според изчисленията на Павлов налага се постепенна редукция на планетарното население от 7.109(млрд.) колкото бе 2011 г. до 2.109(млрд.) колкото трябва да бъде 2150 г. Тогава екологията и климатът на планетата ще станат здравословни за човека и цялата биосфера. По този начин се решава най- важният проблем на целокупното планетарно население.
Не по-малко важно е всички народи на планетата да живеят в социално справедливо общество. Професор Павлов след като цитира своя учител академик Методи Попов, че „по рождение, и с уседнал труд и постоянство да доведем до пълен разцвет онези ценни наследствени заложби, които са ни предали нашите бащи и деди“, изтъква, че „Понастоящем може с увереност да се твърди, че социално справедливо е само обществото, което осигурява на всички човеци (независимо от пол, раса, класа, националност, религия и други различия) пълна реализация на всички генетични заложби, наследени от родители и предци“. Тази дефиниция е принос на автора.
Както е важно за всички народи на планетата да живеят в здравословна екология и климат, така също е важно да се раждат и развиват в социално справедливо общество и мир. Това са два кардинални проблема на човечеството, с които сегашните национални и световни институции не могат да се справят. Необходимо е с тях да се заемат планетарен парламент (ПП), планетарно федеративно правителство (ПФП) и подвластните му планетарни институции (ПИ), които да обединят сегашните планетарни държави в планетарна демократична федерация (ПДФ). Тези планетарни институции следва да управляват глобализацията в интерес на всички народи. Социално справедливото общество се утвърждава във всички държави и осигурява на народите свобода, равноправие, висок жизнен стандарт и вечен мир. Жизненото ниво на държавите постепенно се изравнява, а границите се премахват. Смесването между расите се усилва.
3
Какво ще стане с тях?
Както е известно, възникналото в Африка през палеолита човечество е било еднорасово. След разселването му по земното кълбо, под влияние на големите различия на околната среда, постепенно се оформят черна, бяла и жълта раса. Но смесването на планетарното население се увеличава ежегодно и раждането на деца от двурасови родители прогресивно се увеличава. По тази причина след много хилядолетия ще възникне еднорасова цивилизация със смесени расови белези.
Тази хипотеза на Павлов е интересна.
В заключение на своя труд проф. Павлов дмн, между другото пише „Социално справедливото общество осигурява на всички планетарни обитатели свобода, равноправие, високо жизнено равнище, непрекъснат духовен възход и дълголетие в добро здраве. Докато тези добродетели не станат реалност, ням ада има мир на земята.
Уместно е трудът да се публикува като брошура, за да бъде достояние на много читатели.
08.04.2013 г. Рецензент:
София /Академик Никола Попов/


Българско-руски разговорник/Приветствие

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Здравейте!, Здра́вствуйте!
Добро утро!, До́брое у́тро!
Добър ден!, До́брый день!
Добър вечер!, До́брый ве́чер!
Добре дошли (дошъл, дошла), Добро́ пожа́ловать!
Добре заварили!, Спаси́бо, о́чень прия́тно!
Радвам се, че ви виждаме, Ра́ды вас ви́деть
Добре дошли (дошъл, дошла), С прибы́тием!
Добре дошли (дошъл, дошла), С прие́здом!
Здравей! Здрасти! Привет!, Приве́т!


Българско-руски разговорник/Сбогуване

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Довиждане! Дочуване!, До свида́ния!
Довиждане!, До встре́чи!
До скоро виждане!, До ско́рой встре́чи!
До довечера!, До вчера́!
До утре!, До за́втра!
Всичко хубаво!, Всего́ хоро́шего!
Всичко най-хубаво!, Всего́ наилу́чшего!
Бъди щастлив! Бъдете щастливи!, Сча́стливо!
Чао!, Пока́!
Остани със здраве! Бъди здрав!, Будь здоро́в!
На добър път! Лек път!, В до́брый путь!
На добър час!, В до́брый час!
Приятно пътуване! Добър път и добра стига!, Счастли́вого пути́!
Дай, Боже, да се видим!, Даст Бог сви́димся!
Да даде Бог да се видим!, Дай Бог сви́деться!
Не ни забравяй(те)!, Не забыва́й(те)!
Много поздрави на ..., Передава́й(те) приве́т ...
Сбогом!, Проща́йте!


Българско-руски разговорник/Обръщение

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия,
Дами и господа!, Да́мы и господа́!
Уважаеми колеги!, Уважаа́мые колле́ги!
Скъпи приятелю!, Дорого́й друг!
Скъпи приятели!, Дороги́е друзья́!
Госпожа ... (обръщение към омъжена жена), Госпожа́ ... (обращение к замужней женщине)
Госпожице ... (обръщение към неомъжена жена), Госпожа́ ... (обращение к незамужней женщине)
Господин ..., Господи́н ...
Господин председател!, Господи́н председа́тель!
Момиче! Госпожице!, Де́вушка!
Младежо!, Молодо́й челове́к!
Момче!, Ма́льчик!
Момиче!, Де́вочка!
Извинете, кажете ми, ако обичате, ..., Извини́те, скажи́те, пожа́луйста, ...


Българско-руски разговорник/Покана

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Какво ще правите ...?, Что вы де́лаете ...?
Вие свободен(а) ли сте ...?, Вы свобо́дны ...?
Ще разрешите ли да ви поканя, Разреши́те пригласи́ть вас ...?
Да отидем на концерт, Пойдёмте на конце́рт
Можете ли да ми правите компания?, Вы мо́жете соста́вить мне компа́нию?
Мога ли да ви предложа ..., Мо́жно предложи́ть вам ...?
Заповядайте, влезте!, Вхо́дите, пожа́луйста!
Седнете, моля!, Сади́тесь, пожа́луйста!
Пак заповядайте, Прихо́дите к нам ещё.


Сетивни системи/Въведение

За да оцелеем – поне като вид – трябва през цялото време да взимаме решения бързо.
С тази цел сме развили сложни системи: сетивна система служеща за възприятие на околния свят и нервна система, за да се справя с придобитата информация. Нервната ни система се състои от <math>10^{11}</math> нервни клетки (наречени още неврони) и още 10-15 пъти повече спомагателни клетки (наречени също глиални клетки) включващи олигодендроцитите, швановите клетки и астроцитите.
Нуждаем ли се наистина от всички тези клетки?
1 Едноклетъчни организми
Не са нужни толкова много клетки за живот. Съществуват организми състоящи се от една единствена
клетка, но въпреки това някои достигат дори сравнително големи размери.
Например ксенофиофорите, едноклетъчни организми по дъното океана, могат да достигнат 20см.
Дори и с една единствена клетка, тези организми реагират на множество стимули: например чехълчетата Paramecium) реагират на светлина и допир.
Други са забележително умни: Physarum polycephalum представляващи дендритна мрежа от тръбни структури, успяват да свържат източници на храна намирайки най-кратките пътища до тях и да създадат стабилни мрежи до тях. Освен това са развили умението да помнят дали са били на дадено място вече или не. По този начин успяват да пестят енергия и не търсят храна на места където са търсили вече.
2 По-сложни: Триста и два неврона
Докато хората имаме милиони сетивни клетки и около <math>10^{11}</math> нервни, други създания имат значително помалко.
Кръглият червей с.елеганс има общо 302 неврона и е един от най-простите организми с нервна система. Той е първият многоклетъчен организъм със секвениран геном (секвенцията е публикувана 1998) . Освен генома му знаем и връзките между всичките му 302 неврона, двата нервона отговорни за хемотаксиса, както и процесите на развитие на всяка соматична клетка (959 на брой при хермафродити, 1031 при възрастен мъжки индивид).
3 Общи принципи на сетивните системи
Действието на всички сетивни системи се състои от следните фази:
* улавяне на стимул
* трансформация на стимула в нервен сигнал
* преработка на сигнала от нервната ни система
* действие резултат
4 Трансформация
Задачата на сетивата е да преобразуват важна информация от заобикалящия ни свят в тип сигнал, който да може да бъде разпознат от следващите клетки в потока от информация. Обикновено сетивната система бива причислявана към нервната, но тук ще ги различаваме като отделни системи. Сетивната система е отговорна за преобразуването на сетивните сигнали, а нервната система за следващата им обработка. Сетивата филтрират само съществената информация: електромагнитни сигнали, химични, механични.
4.1 Видове сетивни рецептори
# Механорецептори
#* вестибуларна система
#* слухова система
#* налягане:
#** Бавно адаптивни рецептори тип 1 (телце на Майснер, телце на Пачини)
#** Бавно адаптивни рецептори тип 2 (Меркелов диск, телце на Руфини)
#* мускулни вретена
#* сухожилен орган на Голги
#* ставни рецептори
# Хеморецептори
# Фоторецептори
# Терморецептори
#* сензор за топлина (най-чувствителен при 45°C, сигнализира за темп <50°С)
#* сензор за студ (най-чувствителен при 25°C, сигнализира за темп >5°C)
# Електрорецептори
# Магнеторецептори
# Рецептори за болка (ноцирецептори): отговорни за болка и сърбеж; тези сигнали биват предавани бавно
5 Неврони
Невроните са уникални в сравнение с другите клетки. Те:
* бързо превключват бързо между състояния
* могат да предават тези промени в дадена посока и на големи разстояния
* могат ефективно да сигнализират тези промени на други свързани неврони
Има над 50 вида различни неврони, но те всички имат едно и също устройство:
* Дендрит: Приема сигналите от сензорни клетки или от други неврони. Сигналът може да идва отедна единствена клетка (биполярната клетка в ретината получава сигнал от една конусна клетка)или от 150хил. други неврони (клетки на Пуркине) и да бъде позитивен (възбуждащ) или негативен (инхибиращ)
* Швановите клетки генерират енергия и необходимите химични съединения, комбинират сигналите и решават кога да предадат сигнала нататък
* Когато възбуждането достигне определено прагово ниво, в основата на аксона се поражда т.нар. потенциал на действието (за около 1msec) – сигнал, който се разпространява по дължината на аксона към други клетки
* В края на аксона, при следващия синапс спира предаването на електрическия сигнал. Към следващата клетка сигналът се предава по химичен път чрез невротрансмитери.
6 Принципи при обработката на информация от нервната система
6.1 Паралелна обработка
Сигнали от различните сетивни системи имат различни значения:
* слуховата система сигнализира честоти
* обонятелната система сигнализира за разликата между сладко и кисело
* визуалната система сигнализира за локацията на визуални сигнали
* вестибуларната система сигнализира различни ориентации и движения
6.2 Кодиране според невронната активност
Информация от сетивната система рядко е базирана само на сетивните клетки. По принцип е кодирана взависимост и от активността в популацията от неврони. Този принцип действие може да бъде намерен във всяка една от сетивните ни системи.
6.3 Поучаване от опит
Връзките между невроните не са постоянни, а се променят с опита. В природата видовете не трябва да се учат твърде бързо или твърде бавно от опита. Примери за това са странстващия гълъб и пеперудата монарх. Странстващия гълъб е изчезнал като вид заради това, че не се е плашел когато е стреляно по него. Пеперудите монарх мигрират на големи разстояния и миграцията им не може да бъде завършена от една единствена пеперуда, но благодарение на гените им знаят къде се намират и накъде трябва да летят. Тази информация нямаше да може да бъде съхранена в гените им, ако се учеха по-бързо.


Българско-руски разговорник/Отказ

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Не, Нет
В никакъв случай, Ни в ко́ем слу́чае
Аз съм (категорично) против, Я (категори́чески) про́тив
Не съм съгласен, Я не согла́сен
Не мога, Я не могу́
Аз възразявам, Я возража́ю
Това е изключено, Э́то исключено́
Това не е възможно, Э́то невозмо́жно
Това не е истина, Э́то непра́вда
Струва ми се, че вие не сте прав(а), Мне ка́жется, что вы не пра́вы
Не се безпокойте, Не беспоко́йтесь
Отказвам се, Я отка́зываюсь
Вие грешите, Вы ошиба́етесь


Българско-руски разговорник/Съгласие

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Да, Да
Да, разбира се, Да, коне́чно
Непременно, Непреме́нно
Добре, Хорошо́
Дадено, Ла́дно
Съгласен съм, Я согла́сен
Непременно, Обяза́тельно
С удоволствие, С удово́льствием
Може, Мо́жно
Хубаво, Прекра́сно
Безспорно, Несомне́нно
Напълно вярно, Соверше́нно ве́рно
Вие сте прав!, Вы пра́вы!
Правилно!, Правилно!
Разбира се!, Коне́чно!
Аз не съм против, Я не про́тив
Не възразявам, Я не возража́ю
Аз съм „за“!, Я «за»!


Българско-руски разговорник/Молба

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Бъдете така добър(а), Будьте до́бры ...
Бъдете любезен(а), Будьте любе́зны ...
Разчитам на вашата любезност, Не откажи́те в любе́зности ...
Не бихте ли могли ..., Не могли́ бы вы ...
Бих желал ... Бих искал ..., Мне хоте́лось бы ...
Моля ..., Пожа́луйста, ...
Позволете ..., Разреши́те ...
Може ли ...?, Мо́жно ...?
Помогнете ми, моля!, Помоги́те мне, пожа́луйста!
Дайте ми, моля, ..., Да́йте мне, пожа́луйста, ...


Българско-руски разговорник/Поздравление

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
, Поздравля́ю вас с ...!
Желая ви ..., Жела́ю вам ...
Успех!, Уда́чи вам!
Бъди здрав! Наздраве, Будь здоро́в!
Бъдете здрав(а)! Наздраве!, Будьте здоро́вы!
Скорошно оздравяване!, Выздора́вливайте поскоре́е!
Пазете се, Береги́те себя́!


Българско-руски разговорник/Запознаване

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Вие не се ли познавате?, Вы не знако́мы?
Позволете да ви представя ..., Разреши́те предста́вить вам ...
Позволете да ви се представя, аз съм ..., Разреши́те предста́виться, я ...
Казвам се ..., Меня́ зову́т ...
Моето име е ..., Моё и́мя ...
Как се казвате?, Как вас зову́т?
Как ви е името?, Как ва́ше и́мя?
Моята фамилия е ..., Моя́ фами́лия ...
Приятно ми е?, О́чень прия́тно!
Радвам се да се запозная с вас, Рад с ва́ми познако́миться
Аз съм в отпуск, У меня́ о́тпуск
Аз съм в командировка, Я в командиро́вке
Пристигнах ..., Я прие́хал ...
Пристигнах ..., Я прие́хала ...
Настаних се ..., Я останови́лся ...
Бих искал ..., Я хоте́л бы ...


Българско-руски разговорник/Съжаление

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Жалко!, Как жаль!
Много жалко!, Како́е огорче́ние!
Какво нещастие!, Како́е несча́стье!
Каква неприятност!, Кака́я неприя́тность!
Много жалко!, О́чень жаль!
Много съжалявам, Я о́чень сожале́ю
Много съжаляваме, Мы о́чень сожале́ем
Колко жалко!, Кака́я жа́лость!
Много съм разстроен!, Я о́чень расстро́ен
Жалко, че стана така!, Жаль, что так случи́лось!
Много ви съчувствам!, О́чен вам сочу́вствую!
Не се вълнувайте, Не волну́йтесь
Не преживявайте, Не пережива́йте
Нищо не може да се направи, Ничего́ не поде́лаешь
Моите (нашите) съболезнования, Прими́те мои́ (на́ши) соболе́знования
С какво мога да ви помогна?, Чем я могу́ вам помо́чь?


Българско-руски разговорник/Благодарност

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Благодаря, Спаси́бо
Благодаря ви, Благодаря́ вас
Много благодаря за ..., Большо́е спаси́бо за ...
Много съм ви признателен, Я вам о́чень призна́телен
Моля, Пожа́луйста
Няма за какво, Не́ за что (в ответ на благодарность)
Няма защо, Не сто́ит
Извинете, Извини́те
Простете, моля, Прости́те, пожа́луйста
Извинете за безпокойството, Извини́те за безпокойство
Моля за извинение, Прошу́ проще́ния
Виновен съм!, Винова́т!
Извинете, мога ли да попитам, Прости́те, разреши́те спроси́ть
Много сте любезен (любезна, любезни), Вы о́чен любе́зны
Как сте със здравето?, Как ва́ше здоро́вье?
Как е работата?, Как дела́?
Какво ново?, Что но́вого?
Как сте?, Как пожива́ете?
Ако обичате ..., Будьте любе́зны ...
Наздраве! Бъдете здрав(а)!, Будьте здоро́вы!
Да ви е сладко!, Ку́шайте на здоро́вье?
Заповядайте!, Угоща́йтесь!
Приятно ми е!, О́чен прия́тно!
С удоволствие!, С удово́льствием!
На драго сърце, Охо́тно
Сърдечно благодаря, Серде́чно благода́рен
Много съм ви задължен, Я вам о́чень обя́зан
Длъжник съм ви, Я ваш должни́к
Поздрави на ..., Преда́йте приве́т ...


Българско-руски разговорник/Езици

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Говорите ли ...?, Вы говори́те ...?
Аз ... български, Я ... по-болга́рски
Разбирам малко, но не мога да говоря английски, Я немно́го понима́ю, но не могу́ говори́ть по-англи́йски
Какъв език знаете?, Како́й язы́к вы зна́ете?
Аз зная ..., Я зна́ю ...
Изучавам ... език, Я изуча́ю ... язык
Току-що започнах да уча норвежки език, Я то́лько на́чал изуча́ть норве́жский язы́к
Изучавам гръцки език от една година, Я изуча́ю гре́ческий язы́к уже́ год
Вие говорите руски вече (много) добре, Вы говори́те по-ру́сски уже́ (о́чень) хорошо́
Вие владеете руски език добре, Вы хорошо́ владе́ете ру́сским языко́м
За съжаление нямам практика, К сожале́нию, у меня́ нет пра́ктики
Неприятно ми е, че правя много грешки, Мне доса́дно, что я де́лаю мно́го оши́бок
Мога да се оправя (да обясня), Я могу́ объясни́ться
Искам да се науча да говоря ..., Я хочу́ научи́ться говори́ть ...
Вие разбирате ли ме?, Вы меня́ понима́ете?
Разбирате ли всичко, което казвам?, Вы всё понима́ете, что я говорю́?
Не ви разбирам, Я вас не понима́ю
Повторете, моля, Повтори́те, пожа́луйста
Говорете, ако обичате, по-бавно, Говори́те, пожа́луйста, поме́дленнее
Извинете! Как казахте?, Прости́те! Как вы сказа́ли?
Извинете! Какво казахте?, Прости́те! Что вы сказа́ли?
Имам нужда от преводач, Мне ну́жен перево́дчик
Какво е написано тук?, Что здесь напи́сано?
Какво означава това?, Что ето зна́чит?
Как се чете тази дума?, Как чита́ется э́то сло́во?
Преведете, ако обичате, Переведи́те, пожа́луйста
Как трябва да се преведе тази дума?, Как перевести́ э́то сло́во?


Българско-руски разговорник/Възраст

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
На колко години сте?, Ско́лько вам лет?
Аз съм на ..., Мне ...
Кога сте роден(а)?, Како́го вы го́да рожде́ния?
Роден(а) съм през седемдесет и шеста година, Я се́мьдесят шесто́го го́да рожде́ния
Вие сте по-голям от мене с три години, Вы ста́рше меня́ на три го́да
Ти си по-малък от мене с две години, Ты моло́же меня́ на два го́да
Скоро ще имам рожден ден, У меня́ ско́ро день рожде́ния
Днес имам имен ден, Сего́дня у меня́ имени́ны
Те са още много млади, Они́ ещё о́чень мо́лоды
Вие сте в разцвета на силите си, Вы в са́мом расцве́те сил
Той е възрастен човек, Он пожило́й челове́к
Той е вече съвсем стар, Он уже́ совсе́м стари́к


Българско-руски разговорник/Семейство

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Искам да ви запозная със семейството си, Я хочу́ познако́мить вас со свое́й семьёй
Това е ... ми, Э́то мой ...
Казва се ..., Его́ зову́т ...
Това е ... ми, Э́то моя́ ...
Казва се ..., Её зову́т ...
В семейството ни сме три деца – аз, сестра ми и брат ми, У нас в семье́ тро́е дете́й – я, моя́ сестра́ и мой брат
Сестра ми е по-голяма от мене с две години, брат ми е по-малък от мене с пет години, Сестра́ ста́рше меня́ на два го́да, брат мла́дше меня́ на пять лет
Женен ли сте?, Вы жена́ты?
Женен съм, Я жена́т
Омъжена ли сте?, Вы за́мужем?
Омъжена съм, Я за́мужем
Ерген съм, Я хо́лост
Още не съм омъжена, Я ещё не за́мужем
Разведен съм, Я разведён
Женен съм втори път, Я жена́т второ́й раз
От първия брат имам син-студент, От пе́рвого бра́ка у меня́ сын-студе́нт
От втория брак имам дъщеря-ученичка, От второ́го бра́ка у меня́ дочь-шко́льница
Имам голяма дъщеря и имам вече внуци – момче и момиче, умирам за тях, У меня́ взро́слая дочь и уже́ есть вну́ки – ма́льчик и де́вочка, я в них ду́ши не ча́ю
Имам мъж и две деца, У меня́ муж и дво́е дете́й
Имам жена и син, У меня́ жена́ и сын
Нямаме деца, У нас нет дете́й
Родителите ми са живи, Мои́ роди́тели жи́вы
Майка ми почина преди три години, Моя́ мать умерла́ три го́да тому́ наза́д


Българско-руски разговорник/Среща

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Каква приятна изненада!, Ка́кая прия́тная неожи́данность!
Кого виждам?, Кого́ я ви́жу?
Каква неочаквана среща!, Ка́кая неожи́данная встре́ча!
Здравейте!, Здра́вствуйте!
Колко отдавна не сме се виждали!, Как давно́ мы не ви́делись!
Толкова време мина!, Ско́лько лет, ско́лько зим!
Колко се радвам, че ви виждам!, Как я рад вас ви́деть!
Ние толкова често ви споменавахме!, Мы так ча́сто вас вспомина́ли!
Как е семейството ви?, Как пожива́ет ва́ша семья́?
Как са родителите ви (ти)?, Как роди́тели?
Как е жена ви (ти)?, Как жена́?
Как е мъжът ви (ти)?, Как муж?
Как са децата?, Как де́ти?
Как е здравето?, Как здоро́вье?
Какво ново?, Что но́вого?
Нищо ново, Ничего́ но́вого
Всичко си е по старому, Всё по-ста́рому
Нищо интересно, Ничего́ интере́сного
Как е работата?, Как дела́?
Как са успехите?, Как успе́хи?
Всичко е наред, Всё (идёт) хорошо́
Нищо добро, Ничего́ хоро́шего
Отдавна не съм виждал(а), Я давно́ не ви́дел ...
Как са нещата при него?, Как у него́ дела́?
Минете към нас, когато можете, Захо́дит к нам, когда́ смо́жете
Много ще се радваме, Мы бу́дем о́чень ра́ды
Утре вечер аз ще бъда ..., За́втра ве́чером я бу́ду
Бързате ли?, Вы торо́питесь?
Хайде да се поразходим малко, Дава́йте немно́го прогуля́емся
Надявам се скоро пак да се видим, Наде́юсь, мы ско́ро сно́ва уви́димся
Къде и кога ще се срещнем?, Где и когда́ мы встре́тимся?
Позвънете ми утре. Моят телефон е ..., Позвони́те мне за́втра. Мой телефо́н ...
Аз имам нов адрес. Запишете ..., У меня́ но́вый а́дрес. Запиши́те ...
До скоро виждане!, До ско́рой встре́чи!


Момък и три самодиви

Имало едно бедно момче, сираче. Родителите му оставили само един железен топуз. Милостиви хора го прибрали и го отгледали. Но и те били бедни, едва се прехранвали. Когато момчето станало на седем години, почнало да се главява ратай по къщите - колкото за един хляб. Като ходело често по гората и гледало как ловците се връщат кой с два-три заека, кой с вълк или лисица, кой с някоя сърна или дива коза - много му се искало и то да стане ловец. Но си нямало никакво оръжие освен топуза. Докато пасло овцете или говедата, то се учело да мери с железния топуз - удряло по дърветата, по скалите, по някой заек, когато побегне изпод храстите, и се научило толкова добре, че започнало да улучвала без грешка. Ръката му станала толкова изкусна, че поваляла дори и птица, както си лети.
Когато поотраснал, момъкът решил да иде в друго царство да си търси хляба. Вървял по пътя през полета и гори и се хранел с лов. Като минавал през една планина, срещнал го друг момък.
- Добър ден, побратиме.
- Добър ден.
- Здраво-живо, как си?
- Слава богу, добре, а ти?
- И аз съм добре, но нямам работа и съм тръгнал да си търся.
- Ами имаш ли занаят?
- Аз съм овчар и говедар, от полска работа също разбирам, пък и по лов ходя. С този топуз, където замеря, все удрям. А на тебе какъв ти е занаятът?
- Моят занаят е да суча въжета от пясък.
- Не е лош занаят. Ако искаш, да вървим заедно да дирим работа.
- Бива - рекъл оня.
Продължили през планината. Срещнали по-натам трети момък; и той бил тръгнал да търси работа. Той пък умеел да прави вретена. Вървели, приказвали си, докато се мръкне. Гладни били и тримата, никой нямал хляб. Спрели се на едно заветно място да преспят.
- Вие останете тука - рекъл тоя с топуза, - наберете дърва и запалете голям огън, а пък аз ще се обиколя гората, дано уловя някакъв дивеч, та да вечеряме.
Останали двамината и наклали огън, а ловецът навлязъл в гората. На едно място видял сърна; замерил я с топуза и я убил. Довлякъл я при огъня, одрали я, опекли я и се наяли добре. Легнали да спят. На сутринта ловецът ги събудил и пак тръгнали. Надвечер стигнали до един висок връх и оттам се полето се виждало като на длан. В полите на планината съзрели къщурка. Те побързали, докато не е мръкнало, да слязат от планината, като се надявали, че ще намерят хора. Влезли и никого не намерили.
- Хайде, побратиме - рекли двамата на ловеца, - ти се поразходи, дано убиеш дивеч, а ние ще накладем огън в огнището.
Ловецът излязъл по полето, убил два заека и ги донесъл. През това време побратимите му наклали огън и се разшетали из къщи - да видят какво има. Намерили един котел, няколко паници, лъжици, дребна покъщнина. Когато дошъл ловецът със зайците, те му показали покъщнината и рекли:
- По всичко се вижда, че тука живеят хора. Но къде са сега? Да останем два-три дена в тая къщурка - да си починем и да видим кой е стопанинът й.
Вечеряли и си легнали си. На другия ден ловецът рано-рано тръгнал по гората и убил един елен; одрали го, нарязали го на късове и закачили късовете на тавана. Ловецът тръгнал пак по гората, другият рекъл да наобиколи наоколо, за да разбере има ли наблизо град или село, а третият налял в котела вода от един извор наблизо, разпалил огъня и сложил месото в котела да ври. Дошло пладне, но другарите му още не се връщали. На вратата се показала една баба - грозна, суха, пъпчива.
Бабата влязла, поогледала се и рекла:
- Нещо на хубаво мирише, синко. Ти трябва да си сготвил добър обед. Я ми дай, моля ти се, да хапна малко, че съм прегладняла.
Той взел една паница и се навел над котела да сипе на бабата гозба, но тя го ударила три пъти по главата и той паднал в несвяст. Когато се свестил и погледнал наоколо, бабата си била отишла, а котелът бил празен - бабата била изяла всичкото ядене. Дошли другарите му и той им разказал какво се случило.
На другата сутрин останал да готви другият, а двамината излезли. По пладне бабата пак дошла и пак поискала гозба. И вторият момък се навел да й сипе, тя и него ударила, той паднал, а бабата изяла гозбата и си отишла. Върнали се другарите му тоя ден по-рано; намерили го, че лежи в несвяст на земята. И той не могъл да каже нито отде е дошла бабата, нито накъде е отишла.
На третия ден ловецът рекъл на двамата побратими:
- Вие вървете днес, където ще вървите, а мене оставете да готвя. Чудя ви се на ума как може една вещица да повали такива мъже и да изяде цял котел гозба, а вие нищо да не видите.
Двамата излезли, а той останал, запалил огън, нарязал месо, сложил го в котела и оставил гозбата да ври. Когато се сготвило ястието, свалил го от огъня и седнал да чака другарите си. Точно по пладне вратата се отворила и се показала бабата. Очите й били като на змия, без клепачи, жълти и неподвижни; кожата й била сбръчкана като на костенурка, ръцете й били дълги и сухи, само кости, с дълги нокти - като на орел.
"Това не ще да е баба - си помислил ловецът и приготвил топуза. - Сигурно е ламя, която денем се преструва на човек, а нощем ходи да яде хората и да пие кръвта на добитъка."
Бабата се примолила и на тоя момък да й даде гозба. Той взел в дясната си ръка топуза, а в лявата една паница и се навел уж да гребне ястие, но очите му били все в бабата. Тъкмо мръднала тя с вдигната юмрук към него, той извадил топуза, праснал я по челото и я пребил. После я хванал за крака, измъкнал я навън, я довлякъл до една долчинка и я оставил там. След това се върнал да чака другарите си. След малко и те дошли.
- Е, как е, побратиме? - запитали го двамината още отдалеч. - Има ли с какво да ни нахраниш?
- Ще се намери - рекъл им той. - Има да ядете, има и да остане.
Те влезли в къщурката, гледат - гозбата неначената. Почудили се. Той им разказал какво било станало.
След като тримата побратими се наобядвали, двамата легнали в къщурката да поспят, а ловецът излязъл отвън и легнал под сянката на едно дебело дърво. Както си лежал, небето се смрачило откъм оная страна, където било долчето с убитата ламя. Юнакът си понадигнал главата да погледне какво става и видял, че натам отиват три хубави девойки. Той се скрил зад дървото - да разбере какво ще правят. Момите стигнали до долчинката, навели се над ламята, вдигнали я и я понесли. И трите моми били хубави, но третата била най-хубава: като слънце й светело лицето. Те понесли бабата към планината, а момъкът се промъквал след тях. Минали полето, навлезли в гората, почнали да се катери по една пътека между скалите. Момите все вървели и носели убитата ламя. Дълго ходили по планината, докато стигнали до билото; оттам се спуснали в една гора с много високи дървета и отведнъж изчезнали, като че потънали подземи. Юнакът се почудил, огледал се насам-натам: момите ги нямало - сякаш земята се била разтворила и ги погълнала. Той стигнал на онова място, където ги бил видял за последно, и сред буйни дървета забелязал малка пещера, цяла обрасла с бурени и къпинак. Влязъл в пещерата и видял капки кръв. Разбрал, че оттам са минали момите с ламята. Походил малко навътре и отведнъж зейнала широка дупка - право надолу, като кладенец. Погледнал юнакът в дупката: тъмно, нищо се не вижда. Върнал се. Другарите му вече се били навечеряли и се готвели да си легнат. Хапнали надве-натри и си легнали.
Сутринта станали на ранина. Когато се приготвили да тръгнат, ловецът им рекъл:
- Ние се наговорихме да търсим работа, но вие не знаете каква хубава работа ни се е отворила, стига да успеем да я свършим.
И той им разказал всичко, що бил видял миналия ден. Те настояли веднага да ги заведе. Дошли до пещерата и видели дълбоката дупка.
- Ето - рекъл той, - побратими, в тая дупка изчезнаха трите моми. Хайде сега да намерим начин да влезем и ние.
- Тя е лесна - казал единият. - Аз ще усуча въже от пясък, а другаря ни, който е майстор на вретена, ще издяла чекрък, за да навием на него въжето. Ще спуснем едного - да види докъде води дупката и какво има долу.
Когато въжето и чекръкът били готови, почнали да се карат кой да влезе. Хвърлили жребий: паднало се тоя, който бил изплел въжето. Отвивали, отвивали, но и половината въже не били отвили, когато онзи в кладенеца почнал силно да клати въжето, те разбрали, че работата му е опасна, и го изтеглили навън. Той бил цял побледнял от страх и треперел като лист.
- Какво има вътре? - запитали го побратимите му. - От що се уплаши?
- Оставете се! - рекъл той, като дошъл на себе си. - Една мрачина вътре - страх да те обземе: нищо не се вижда. Тъкмо почна под мене да свети - като запърхаха под мене ония страшни крила: змей ли беше, ламя ли беше, не разбрах.
- Тъй ти се е сторило - рекъл тоя с топуза. - Я да хвърляме жребий, да видим кой да влезе втори!
Хвърлили жребий, паднало се на вретенаря. Спуснали го. Но и той бързо заклатил въжето, та трябвало да го изтеглят. И той се бил цял разтреперил - побледнял, пожълтял, зъбите му тракали от уплаха. И той почнал да разказва:
- Страшно, страшно! Като се изви нещо като ледена вихрушка, завъртя ме и почна да ме дърпа надолу! Аз се мъча да разклатя въжето, онова ме дърпа, та цял съм се вцепенил, не мога да се помръдна. Струва ми се, че сто лами се бяха наловили една за друга и ме теглеха надолу, добре, че ме извадихте!
- Какви лами, какви змейове! - викнал тоя с топуза. - Страхливци сте вие, и това си е! Я ме вържете, дръжте здраво въжето и ме спущайте! И чак когато усетите, че го поклатя три пъти, тогава ме изтеглете!
Вързали ловеца и го спуснали. Той стигнал долната земя. Развързал се и тръгнал да види къде се намира. Гледал и се чудел: едно поле равно, широко и зелено, само цветя и трева. Цветя, каквито нямало на горната земя, и трева - висока до пояс. А по-натам - високи, хубави дървета, птици пеят. Той гледал и се чудел:
- Къде съм попаднал? И тука грее слънце като горе. И тука зреят плодове, пеят птици, растат буйни дървета и хубави дъхави цветя. Кой да си помисли, че под тая планина имало земя, по-хубава от нашата!
Юнакът стигнал до едни високи дървета и отведнъж видял три моми, че плачат над един пресен гроб. Щом го видели, скочили и се разтреперили от страх.
- Не бойте се, хубави девойки! Не съм дошъл да ви убивам, ами да ви взема със себе си. Ние сме трима побратими, а вие - три сестри, всеки от нас ще си вземе за жена една от вас. Ако се спуснете да бягате, ще ви стигна: няма да ми убегнете! Елате с добро!
И той повел момите към въжето. Вързал най-напред най-старата и заклатил въжето три пъти, ония отгоре го изтеглили. Гледат: една хубава мома. Почнали да се карат кой от двамата да я вземе: толкова им харесала. Единият викал:
- Моя ще бъде, защото аз въртях чекръка.
Другият викал:
- Моя ще бъде, защото аз дърпах въжето нагоре: на мене ми беше по-тежко.
Тогава момата рекла:
- Долу стоят сестрите ми. Спуснете въжето и ги изтеглете или ме спуснете обратно, защото аз не се деля от сестрите си.
Двамата побратими спуснали въжето, юнакът вързал по-малката сестра и те я изтеглили из дупката. Тя била по-хубава от сестра си. Побратимите забравили първата и почнали да се карат за тая.
Карали се, докато двете сестри им се примолили да спуснат въжето, за да изтеглят и най-малката сестра.
Теглили, теглили, изтеглили я. Но тя била най-хубава от трите и побратимите почнали да се карат сега за нея. И единият искал да я вземе, и другият. А тя рекла:
- Юнаци, когато останах сама на долната земя, след като бяхте изтеглили сестрите ми, юнакът, който ги беше вързал с въжето една по една, ме прегърна и запита искам ли да му стана жена. Аз му казах, че искам. Недейте се кара за мене: аз няма да бъда на никого от вас, защото съм дала дума на другаря ви. Пуснете въжето и изтеглете юнака: нека той отсъди коя чия ще бъде!
Но побратимите не искали и да чуят. Единият викал: "Моя ще бъде!" - и я дърпал към себе си, а другият настоявал: "Моя ще бъде!" - и го блъскал, за да му я отнеме, а юнакът в долната земя чакал да му спуснат въжето, но никакво въже не се показвало.
Стъмнило се, юнакът все чакал, но побратимите му не спускали въжето. Той преспал там, където бил, защото не знаел накъде да върви в тъмнината. Като изгряло слънцето и въжето още не се показвало, момъкът разбрал, че другарите му са го излъгали. Нямало защо да седи напразно и да чака. Тръгнал по ливадите, накъдето му видят очите; ходил цял ден, ял плодове, но никъде не видял извор, поточе или река. Жаден бил, а нямало вода за пиене. Никъде по пътя си не срещнал село или град, дори не могъл жив човек да види - да го запита на коя земя се намира. Тъй вървял юнакът и по мрачина, докато капнал от умора, стигнал най-сетне до един извор, навел се над него, но не могъл да види вода. "Тоя извор ще да е сух" - помислил и понеже бил много уморен, легнал да спи. В сухия извор се събирали по среднощ на приказка дяволите. И тая нощ се събрали, глъчката им била толкова голяма, че момъкът се събудил, но като чул страшни гласове, се престорил на заспал.
Един стар дявол рекъл:
- Ей сега, като минавах отгоре, за да вляза тук, прескочих един заспал човек. Той не е като тукашните. Знаете ли го откъде е?
Един млад се обадил:
- Аз го видях преди един ден как влизаше през пропастта от горната земя в долната.
- Малко знаеш - обадил се друг. - Аз знам, че на него е съдено да убие халата, която не дава на тукашните хора да си наточат вода от езерото.
- Знаеш зер - присмял му се старият дявол. - Как ще убие халата, когато тя е с четиридесет глави? Толкова големи юнаци е затрила вече. Отрежат ли й една глава, наместо нея мигом израстват десет.
- Ще я убие - рекъл пак оня. - Ако я удари в тила, зад четиридесетте глави, тя няма вече и да шавне.
Тъй си приказвали дяволите до потайно време, а после сухият извор онемял и момъкът заспал. Щом се съмнало, той станал и продължил пътя си. Към пладне стигнал до висок хълм, от който се виждала цялата околност. Оттам съзрял едно езеро, а близо до него хубав град, стегнат с висока каменна стена. Вгледал се той в езерото и видял всред водата едно страшно, многоглаво чудовище. "Това ще да е оная хала - помислил си юнакът, - за която приказваха тия в сухия кладенец." Той побързал да слезе от хълма - да не го види халата - и почнал да обмисля как да я изварди, та да я удари по врата, отдето се разклоняват четиридесетте й шии. Както вървял замислен, видял една много стара баба. Тя се подпирала с тояжка и вървяла към хълма. Той се запътил насреща й и рекъл още отдалеч:
- Добра среща, бабо.
Тя си вдигнала главата, погледнала зачудено юнака и му направила знак да мълчи. Сетне го уловила за ръката и като го отвела доста надалеч, рекла му:
- Вика ли се тъй? Ами ако те чуе халата? И тебе ще изяде, и мене!
А той попитал бабата:
- Щом се боиш от халата бабо, защо си тръгнал към хълма?
- Ех, синко - рекла старата, - ти мене не гледай! Видял ли си някъде човек по тия места? Всички са се изпокрили, страх ги е от халата. Но на нас ни е казано, че ще дойде юнак от горна земя - и той ще я убие. Четиридесет дена стана вече, откак е запръхтяла тая пуста хала по тия места: никому не дава да се приближи до езерото - вода да гребне, всички напада и разкъсва. Колкото юнаци се опитваха да й се изстъпят, все ги разкъса. Колкото моми и жени дойдоха с менци да си налеят вода не се върнаха. Ти знаеш ли, че ние вече четиридесет дена само сълзи пием? Но тая нощ ни се каза, че юнак от горната земя бил слязъл - той щял да затрие халата. Аз съм дошла да го чакам, та щом се вести, да го отведа при царя; той му е приготвил кон и оръжие.
- Е хайде, бабо - рекъл момъкът, - да идем при царя: аз съм дошъл от горната земя.
- Не ми се вярва - рекла бабата - да си ти. Оня юнак е убил ламя, а ти с какво ще я убиеш: нямаш оръжие.
- Я ме води, бабо при царя! - викнал момъкът. - Аз убих ламята и трите й дъщери дойдоха да си я приберат. Заровиха я тук - на един ден път от този хълм, - а аз ги вързах и въжето ги изтегли на горната земя.
Като чула това бабата, повела юнака към една пещера отстрани на хълма: оттам се влизало в дълъг подземен проход, който извеждал право в двореца. Стигнали до едно желязна врата. Бабата потропала с тояжката си, вратата се отворила и те се намерили в двореца. Притекли се царедворци и стражари да ги посрещнат. Отвели юнака при царя.
- Този е - рекла бабата, - царю честити, юнакът от горната земя.
Царят бил белобрад старец. Той погледнал юнака в очите и казал на царедворците, които били наоколо:
- Той ще да е.
Всички царедворци се поклонили на непознатия юнак. После го завели в една широка стая - да си избере оръжие. Той гледал, гледал, но нищо не взел, защото знаел да върти само своя топуз. На излизане се загледал в един голям лъскав щит от сребро; щитът бил толкова лъскав, че в него се оглеждала цялата стая, с всичко, що имало в нея. Юнакът си помислил малко, взел щита и го изнесъл. Когато отишли при царя, момъкът казал:
- Оръжие за мене тука няма, но и това, което имам, ми стига. Ще ми дадеш само тоя щит, без него не мога.
Взел щита, минал пак през подземието и излязъл на хълма, като си криел лицето с вдигнатия щит - да го не види халата. Но по това тя време спяла край езерото. Юнакът сложил щита на брега - тъкмо срещу слънцето - и се свил зад него. Сребърния щит блестял толкова силно, че халата се пробудила от блясъка и се хвърлили към лъскавия кръг. В него тя видяла своето отражение и помислила, че срещу нея излиза друга многоглава хала. Разлютила се и от очите й започнали на изскачат искри, а от устата - буйни пламъци. Дръпнала се назад халата, дръпнала се и другата, приближила се напред - и другата се приближила. Халата се ядосала още повече, кипнала от злина и си събрала главите, за да се хвърли върху другата хала. Когато юнакът видял, че тилът на халата се показал, подал се иззад щита, замахнал силно с топуза и ударил чудовището. Халата ревнала толкова силно, че дори каменните стени на града се разклатили. Сетне паднала мъртва в езерото, то се развълнувало, а вълните пръснали толкова надалеч, че опръскали хората, които гледали от крепостните стени.
Юнакът приближил и изтеглил убитото чудовище от езерото - да не размъти с кръвта си водата - и се върнал в града. Като го видели, че наближава към стените с топуза и щита, царят и царицата заповядали да отворят желязната врата. Всички го срещнали с радостни викове и му се поклонили. Царят и царицата слезли от колесницата, царят прегърнал момъка и му рекъл пред всички сбрани:
- Сам бог те е пратил, синко, от горната земя - да ни отървеш от тая проклета хала. Ти спаси цялото ми царство. Ела сега с мен в двореца на гости. Аз ще те направя пръв в царството, все от дясната ми страна ще седиш.
И той качил юнака в колесницата - да седне от дясната му страна - и потеглил към двореца. Като стигнали, царят поръчал да донесат на юнака най-хубавата премяна - да се облече, както прилича на пръв царедворец. Сетне свикал всички големци на угощение в чест на момъка. Но юнакът стоял натъжен и замислен. Царят го попитал защо не е весел, а той рекъл:
- Всичко е хубаво, царю честити, но една голяма грижа имам. Тежка работа ме чака на горната земя. Трябва да се върна, само че не зная как.
Царят отвърнал:
- Оттук до вашата земя друм няма. Но все ще се намери средство да отидеш. Аз имам брат, от мене два пъти по-стар, той е цар на животните по тая земя: него ще питаме.
И царят пратил бързоходци да отидат при брат му и да го повикат. Онзи бил побелял старец, брадата му стигала чак до земята, от старини не можел вече да ходи, та го крепели четирима души. Ослепял бил и чувал толкова слабо, че хората му говорели с волски рог в ухото.
- Кой ме вика? - запитал той, щом влязъл. - Не ви ли е грях да ме тревожите?
- Прощавай, брате! - рекъл му царят. - Важна работа ме кара да те викам. От горна земя е дошъл голям юнак, той уби халата, която ни пречеше да черпим вода, и сега иска да си отиде, а не знае как да се изкачи на горната земя.
Царят на животните рекъл:
- Навръх планината, където живея аз, има два луди овена: един чер и един бял: те се бият, та земята се тресе. Когато се ударят с челата, белият полита чак до горната земя, а черният - чак до тая под нас. Ако юнакът успее да се хване за белия овен, той ще го отнесе на горната земя.
Момъкът се сбогувал с царя и тръгнал с брата му. Старецът живеел навръх една висока планина, в пещерен дворец. На тая планина имало широка поляна, отстрани на поляната се спускали стръмни пропасти, дъното им не се виждало. На тая поляна се биели двата овена. Царят на животните извел момъка на поляната, дал му една миризлива трева и му казал:
- Когато видиш, че слезе белият овен, ти ще му хвърлиш тревата и като почне да яде, ще се пъхнеш под него и ще се вкопчиш за вълната на гърба му. Но недей се лъжи да се качваш на гърба му, нито пък си подавай главата, защото, като почне да се бие с черния овен, от рогата и от устата му излизат пламъци, ще изгориш. Дръж се здраво за руното му и той ще те отнесе на горната земя. Като полети нагоре, той ще усети, че му тежи нещо, и ще рече: "Каквото има на мене, да падне!", но ти не се отпускай, а щом стигне на горна земя, овенът ще рече: "Каквото има на мене, да се държи!" - ти тогава се пусни.
Юнакът взел тревата и легнал сред поляната. Излязъл белият овен - едър като вол, бесен от сила, с пламтящи рога, руното му блестяло като сребро. Когато се разтичал по поляната, планината се разтърсила. Овенът видял човека и полетял право към него - да го стъпче, но като приближил, юнакът подал тревата и овенът почнал да яде. Тогава от устата му излязла пара - гъста като бяла мъгла - и покрила всичко наоколо. Юнакът се пъхнал под корема на овена и здраво се уловил за дългото му руно. След малко се задал и черният овен: и той бълвал пламъци, пръхтял и разтърсвал с тропота на нозете си планината. Двата овена полетели един към друг и се ударили толкова силно с челата си, че се чул гърмеж - сякаш се пука скала, юнакът едва се задържал. След това овните отведнъж отскочили един от друг: черният полетял надолу, а белият - нагоре. Юнакът чул силен рев: "Каквото има на мене, да падне!", но се хванал още по-силно за руното. Полетът нагоре бил много бърз: малко след това се чул втори рев: "Каквото има на мене, да се държи!" - и юнакът се пуснал. Когато се опомнил, видял че лежи навръх на една висока планина: тя била същата, в която бродил преди няколко дни със своите побратими. Овенът ни се чул, ни видял: той се бил върнал в долната земя.
Юнакът станал и се запътил да търси другарите си. Скоро ги намерил, защото като походил малко, чул отдалече гласовете им: "Моя е, аз ще я взема!", "Не е твоя, моя е! Аз ще я взема!" Момъкът доближил до мястото, откъдето се раздавали гласовете, и видял, че двамата му побратими стоят до кладенеца и се карат за най-малката мома. Тя седяла на тревата вън от пещерата и плачела. Щом го видяла, макар че бил облечен с дрехи от коприна и сърма, украсени с бисер и скъпоценни камъни, момата го познала и надала радостен вик, но той й дал знак да мълчи и влязъл в пещерата. Побратимите му не го познали. Помислили, че това е царят на оная страна, тръгнал по лов, и щом го видели, гузно млъкнали и се разтреперили от страх. А той им викнал с престорен глас:
- Кои сте вие и защо надавате тия викове? Защо се карате като луди? Пропъждате лова наоколо.
Като се обърнал и видял момите, че плачат, още по-строго извикал:
- Какви са тия моми и защо плачат? Вие сте им направили някаква злина. Защо мълчите? Отговаряйте по-скоро или ще ви взема главите и на двамата!
Тогава един от побратимите се осмелил и казал:
- Царю честити, ние двамата намерихме тия моми тук, в пещерата. Най-малката ни най-много харесва, за нея се караме. Всеки иска да я вземе за жена.
- Аз като цар на тая страна ще отсъдя кому се пада момата по право. Турете си и двамата ръцете ей на това дърво!
Те си сложили ръцете на дървото, а момъкът бързо замахнал с топуза и разцепил дървото дотолкова, че да стисне като с клещи ръцете им чак до лактите. Те почнали да се извиват като змии и да пищят, а той им рекъл:
- Ще стоите тука, докато дойде онзи ваш побратим, когото спуснахте на долната земя, да ви извади ръцете.
Те го познали тогава и почнали да му се молят да ги освободи, а той им рекъл:
- Толкова време се карахте вие двамата за чужда мома. Другарят ви се беше намерил в чудо, като чакаше да спуснете въжето, за да го извадите, а вие не си и спомнихте за него. Сега аз имам работа: отивам да се женя за най-малката мома, а след това ще вървя да търся момци за двете си балдъзи. Чак след като оженя и тях, ще дойде ред да помисля за вас.
И като рекъл това, юнакът повел със себе си трите моми.


Българско-руски разговорник/Потребност

1 Фрази и изрази
+, , 30px border left Знаме на Русия
Трябва ми ..., Мне ну́жно ...
Бих искал ..., Я хоте́л бы ...
Дайте ми, ако обичате ..., Да́йте мне, пожа́луйста, ...
Покажете ми, моля ..., Покажи́те мне, пожа́луйста, ...
Донесете ми, ако обичате ..., Принеси́те мне, пожа́луйста, ...
Кажете ми, ако обичате ..., Подскажи́те мне, пожа́луйста, ...
Аз се заблудих, Я заблуди́лся
Уморен съм, Я уста́л
Гладен съм, Я го́лоден
Къде има наоколо тоалетна?, Где здесь ближа́йший туале́т?


Българско-английски разговорник/Обръщение

1 Фрази и изрази
+, , ,
Господине!, Sir!, Съ:!
Уважаеми господине!, Dear Sir!, Дѝъ съ:!
Господин ...!, Mr. ...!, Мѝстъ!
Господа!, Gentlemen!, Джѐнтлмен!
Госпожо!, Madam!, Мӕдъм!
Уважаема госпожо!, Dear Madam!, Дѝъ Мӕдъм!
Госпожи!, Ladies!, Лѐйдиз!
Дами и господа!, Ladies and Gentlemen!, Лѐйдиз ӕнд джѐнтлмен!
Госпожице!, Miss! / Young Lady!, Мис! / Йанг лѐйди!
Госпожице ...!, Miss ...!, Мис ...!
Госпожо ...!, Mrs. ...!, Мѝсиз ...!
Скъпи приятелю!, Dear friend!, Дѝъ френд!
Скъпи приятели!, Dear friends!, Дѝъ френдз!
Уважаеми колеги!, Dear colleagues!, Дѝъ ко̀ли:гз!
Господин президент!, Mr. President!, Мѝстъ прѐзидънт!


Готварска книга:Кухненски мерки

----
Готварска книга
----
+ Изравнена чаена чаша (с обем 220 мл)
Продукт, Маса (обем)
брашно, 140 г
галета, 140 г
пудра захар, 190 г
кристална захар, 200 г
ориз, 220 г
стафиди, 110 г
сол, 200 г
смлени орехи, 140 г
течна мазнина, 220 мл
прясно мляко, 200 мл


C++

Тази книга представлява ръководство за програмисти на езика C++.
1 Съдържание
1.1 Езикът C++
* Основни елементи
* Променливи
* Типове данни
** целочислен тип・реален тип・символен тип・булев тип・масиви・структури (struct)・обединения (union)・изброен тип (enum)・кортежи (tuples)・умни указатели
* Изрази и оператори
* Управляващи структури
* Функции
* Масиви и вектори
* Указатели, адреси и псевдоними
* Низове и std::string* Структури
* Обединения
* Класове
* Обектно-ориентирано програмиране
1.2 Указатели
* Ключови думи
* Стандартна библиотека
* Boost
* Пакетиране

Програмиране на С++


Великдень

1 ВЕЛИКДЕНЬОгняновъ, Х. Великдень. Сп. „Свѣтулка“, кн. 7., год. XXXIII, 1937-1938.
Облѣчени въ най-хубава премѣна,
съ пречистени отъ грѣхъ и зло сърдца,
тѣ бързатъ в тая полунощь ухана
и въ храма влизатъ – стари и деца.
И всѣки пали свѣщи богомолно,
прекръства се, потрепва и шепти,
и грѣе му душата свѣтла, волна,
и като птичка иска да лети.
Звучи могѫщо праздничната пѣсень,
люлѣе като корабъ тоя храмъ –
едно божествено: „Христосъ възкресе!“,
понесено срѣдъ мирисъ от тамянъ.
А вънъ ликува утринната пѣсень,
възкръснало, и слънцето гори,
и призовава всички съ гласъ небесенъ,
да бѫдатъ по-смирени, по-добри.
Камбанен звънъ, молитви, слънце ясно –
превръщатъ вънъ на храмъ и всѣки домъ,
кѫдето ще кънти все тъй прекрасно
великденскиятъ пламененъ псаломъ.
Христо Огняновъ

Великден


Българско-английски разговорник/Съгласие

1 Фрази и изрази
+, , ,
Да, Yes, Йѐс
Да, точно така., That's right, ''д''æтс райт
Разбира се., Of course.Sure., Ъв ко:сШу̀р
Правилно!, Right!, Райт
Отлично!, Excellent!, ѐксълънт
С удоволствие!, With pleasure!, Уѝ''д'' плѐжъ
(Много) добре., Very well.Very good., Вѐри уѐлВѐри гуд
Всичко е наред., Everything is all right., ѐври''т''инг из о:л райт
Точно/ Именно., Exactly., Игзæ̀ктли
Разбира се/ Несъмнено., Certainly!, Съ̀:тънли
Съгласен(а) съм ..., I agree ..., Ай ъгрѝ
Нямам нищо против., I don't mind., Ай до̀унт майнд
Мисля, че това е (много) добра идея., I think that's a (very) good idea., Ай ''т''инк дæтс ъ (вѐри) гуд айдѝъ
(Приемам) С удоволствие., I would love to., Ай у:д лав ту
Според мен ..., In my opinion., Ин май ъпѝниън ...
Естествено., Naturally, Нæ̀чъръли
Няма значение., It doesn't matter., Ит дà̱знт мæ̀тъ
Имаш (имате) право., Your're right., Йуъ ра̀йт
Несъмнено., No doubt, Но̀у да̀ут
Може би., Maybe.Perhaps., Мѐйби:Пъхæ̀пс


Българско-английски разговорник/Благодарност

1 Фрази и изрази
+, , ,
Благодаря ви (ти) ..., Thank you ..., тæнк ю: ...
Благодаря, подобно., Thank you, same to you., тæнк ю:, сейм ту ю:
Няма защо, Not at all.That's all right., Нот æт о:лдæтс о:л райт
Много мило от ваша страна., It's very kind of you., Итс вѐри кайнд ъв ю:
Задължен съм ви., I owe you., Ай оу ю:
Безкрайно съм ти (ви) задължен(а)., I'm most obliged to you., Айм мо̀уст ъбла̀йджд ту ю:
Не знам как да ви благодаря., I don't really know how to thank you., Ай до̀унт рѝъли но̀у ха̀у ту тæнк ю:
Никога няма да забравя това., I'll never forget that., Айл нѐвъ фъ:гѐт дæт.