Abstract: Na severu Čech, ve velkém městě M. nad řekou Ř., žije starší paní zvaná všemi Krásná. Po smrti otce obývá rodinný dům v kdysi vznešené čtvrti, jehož přízemní byt pronajala. Z čista jasna se okolí začíná měnit. Po Romech se objeví Vietnamci, Ukrajinci i Bosňan. Pak přijde den, kdy Krásné paní umře její svět…

Pavel Kohout: Cizinec a krásná paní - 2. díl

Obce jsou jako lidé, rodí se, rostou, kypí silou, chřadnou a hynou. M. zažívalo teď podruhé v dlouhých dějinách královského města všeobecný vzmach, ale ne každý občan to vítal. Mnohým bohatě stačilo, co přežili: vyhnání Čechů a Židů Němci, návrat Čechů, vyhnání Němců Čechy a nenávrat Židů, příchod Rusů i jejich odchod. Nástup dalších řečí a ras, které tu neměly kořen, chápali na zlomu tisíciletí zprvu jako pomíjivý jev. Když čas náhle odhalil, že tím plíživě začalo nové stěhování kmenů, bylo na úspěšnou obranu pozdě.
Krásná paní snadno snášela Ne-Při-Způsobivé, protože ulicí většinou foukal vítr z jihu, odnášeje zvuky cizích kultur k řece Ř., která je spláchla do Němec. Snesla i Ukrajince, neboť v městském autobuse stavícím v rohu náměstíčka poslušně stáli nad místy pro staré či choré, a nadto hovořili povědomou řečí, v níž se nemohli domlouvat proti místním. Divné pokrmy Bosňana v někdejší lékárně ovšem neochutnala, on ji však přesto zdvořile zdravil lámanou češtinou. Nejvíc postihl Krásnou paní přechod koloniálu do rukou těch šikmookých lidí, kteří mluvili jako ptáci, a navíc je nemohla rozeznat.
Do krámku, v němž po letech nákupů znala nazpaměť polohu každé mrkve, už nevkročila. Časem si zvykla jezdit v pondělí a v pátek na hlavní náměstí v M., kde nákupní centrum sice stále měnilo název, ale vždycky v něm získala, co chtěla, líp a levněji než předtím ve své čtvrti. Ostatně pokud co zapomněla či se jí nechtělo vařit, zbýval tu ještě naproti ležící hostinec, jehož vchod zdobila prastará markýza s nápisem U MALEŠÍKA.
První Malešík se tu usadil v někdejší výletní hospodě za městem těsně před rodiči Krásné paní. U něho sedali nad plány příštího domu s architektem, od něho dostávala lízátka, když tam na zahradě pod kaštany končil nedělní oběd, při němž se zdravila česko-německo-židovská honorace. Druhý Malešík sem po válce přijel s jejím otcem hned za ruskými tanky, aby shodil nápis GASTHAUS PRIEBE a vyvěsil ukrytý štít; za třiadvacet let tu pak spolu s jejím otcem i mužem němě hrozil podobným tankům, které zavinily, že z úleku potratila. Malešík-vnuk nahradil původním štítem ceduli POHOSTINSTVÍ a zklamán revolucí ze sametu, trestal komunisty sám: odmítal jim nalít. Město se smálo. Když pak nechtěl obsloužit Romy, dostal od nich výprask a od města pokutu.
Poté, co prohrál poslední soud, zavřel. Štít nad vchodem však nechal viset a ten se stal pro sečtělou Krásnou paní onou žárovkou z Čapkovy hry o robotech, udržující světlo naděje. Tu živily i zprávy došlé od hostinského štafetou úst, že pokud se rozhodne začít jinde, prodá rodinný podnik v M. jenom do českých rukou, aby se předci neobraceli v hrobě. Onoho prvního jarního dne, kdy ráno poprvé vyhlédla z okna, spatřila Krásná paní dva muže vcházející do hostince, jehož dveře zely zas vábně dokořán, odhalujíce vstupní chodbu.
– Valtře, zvolala, Malešík znovu otevřel, dneska nemusím vařit oběd, hned to jdu říct dolů panu Hedvábnému a dneska ho tam pozveme, co říkáš...?
Muži však vzápětí vyšli ven a nesli kovové žebře, které opřeli o zeď k oběma koncům štítu.
– Ale to jsou přece dva z těch Ukrajinců, podivila se, vystupují vždycky u čističky, nevíš, proč jsou dnes tady? Ach, vždyť je neděle, tak to si přivydělávají, Malešík dává lokál do kupy a začal správně od markýzy, potřebovala dávno umýt, nemyslíš taky, Valtře?
Přitiskla tvář k oknu, které kvůli němu nesměla otevřít, a zahlédla na chodníku souseda, jenž obýval vedlejší domek po Němcích patřící městu.
– Pan Suchomel se už taky těší, pořád nás strašil, že Malešík za dobré peníze prodá i McDonaldům, ale to by nám nikdy neudělal, Valtře, viď, umoudřil se a začne nalévat všem, stačí přece, když trošinku zdraží, většina lidí z našich bývalých domů má hluboko do kapsy, začnou chodit jinam, ne?
Ohlédla se. Miláček spal. Rozhodně ho nechtěla budit, takže po špičkách zamířila ke schodům do přízemí, když tu ji zastavilo mocné a dlouhé hřmění. Bezmračné březnové nebe nemohlo zplodit hrom, vrátila se tedy kvapně k oknu. I přes sklo bylo slyšet, že si Ukrajinci na žebřích cosi hlučně vyčítají a svalují vinu jeden na druhého. Starý vývěsní štít vyháknutý ze závěsů musel jednomu z nich vyklouznout z ruky a při dopadu vydal ten táhlý dunivý zvuk. Vzbudil i Valtra, ospale mžoural, a měla si tedy komu stěžovat dál.
– Bože, tak on prodal, ale komu? V centru se teď zakupují Němci, Němec by nám už taky nevadil, že, my oba německy umíme, není to tak?
Muži skončili půtku, zmlkli, slezli, zvedli spadlý štít pod pravé paže a srovnali krok, když jej vnášeli chodbou do lokálu. Žebříky nechali stát. Zakrátko přinášeli stejně velký předmět přikrytý prostěradlem.
– Valtře, ten nový majitel nechal udělat markýzu stejně velkou, aby mohl užít původní skoby, že tak šetří, se mi nezdá, snad nesníží cenovou skupinu…?
Napjatě sledovala, jak oba muži tentokrát přeopatrně zvedají těžký štít jednou rukou, když se druhou museli držet žebře. Stoupajíce opatrně přisunovali nižší nohu k vyšší, než na povel staršího riskli další krok. Úplně nahoře si chvilku odpočali a opět současně navlékli závěsné kruhy na staré háky. Pak mladší slezl a vešel dovnitř, zatímco druhý trčel ve výšce dál.
– Můžeš mi vysvětlit…? začala Krásná paní, ale zmlkla.
Z lokálu vyběhl houf žen, v ruce hadry a košťata, na hlavě upnuté šátky. Statný chlap a dva černovlasí mladíci nesli tácy lahví s kolou. Třetí i kazeťák vyhrávající melodii, která jí zněla jako vábení vlků. Muž na žebříku zvolna stáhl plátno. Na štítu zářila modrá mešita s minarety a zlatý nápis ISTANBUL.
– Machometáni! vykřikla Krásná paní, co budem dělat, Valtře?


Abstract: Léto je pro zdravý jídelníček ideální. Všude je dostatek ovoce a zeleniny a tak je dobré toho využít. Uvidíte, že se budete cítit mnohem lépe. Jak se tedy v letních měsících ideálně stravovat? Poradíme, co vám prospěje a co zase uškodí.

Co jíst v létě? Vybírejte lehké pokrmy, po kterých nepřiberete

Lehká versus těžká jídla, to je problém mnohých Čechů. I když vědí, že by měli jíst saláty, zeleniny a ryby, dávají přednost pečenému bůčku s knedlíkem přelitým mastnou šťávou. Česká strava není úplně ideální – převládají v ní živočišné tuky, bílé pečivo, sladkosti, smetana, tučné sýry a uzeniny. Pak se není co divit, že dvě třetiny české populace nad 40 let trpí nadváhou.
Vypočítejte si svůj body mass indexPřitom lehčí, nízkokalorické jídlo nemusí být bez chuti a těžce stravitelná jídla bez problémů nahradí.
Co je to vlastně lehké jídlo? "Je to jídlo dobře stravitelné, v němž jsou zastoupeny převážně sacharidy, tedy rýže, brambory, luštěniny či moučná jídla, dále ovoce, tvaroh, nebo ve variacích nízkotučný sýr, maso a ryby se zeleninou," říká lékař Ladislav Krajči z interní ambulance Polikliniky profesora Řeháka.
Velmi vhodné jsou zeleninové saláty. "Jsou nízkokalorické, obsahují potřebnou vlákninu důležitou pro správnou funkci zažívacího traktu, vitaminy a minerály. Výhodné je konzumovat je k obědu i večeři, kterou mohou zcela nahradit, stačí jen přidat sýr, kousky masa nebo ryb," doplňuje lékař.
A jak jíst zdravě po celý den? "Ideální je ráno si dát jogurt nebo vločky s mlékem. Na dopolední svačinu ovoce nebo ovocný salát, k obědu zeleninovou polévku a hlavní jídlo, například z jedné třetiny libové červené nebo bílé maso či rybu (vařené, dušené, nebo grilované), z další třetiny malá příloha, jako je celozrnná rýže, brambory, luštěniny, a z poslední třetiny zeleninová příloha. Na odpolední svačinu doporučuji ovoce, večer pak zeleninový salát buď s nízkotučným sýrem, nebo vařeným masem či rybou," doporučuje lékař.
* sádlo, smetana a šlehačka, tučné sýry
* slanina, špek, salámy, tlačenka, paštiky, uzeniny obecně
* sladkosti včetně levných čokolád
* sušené ovoce a cukr Ten také dodává, že takto připravený zeleninový salát lze konzumovat po malých množstvích celý večer.
V létě je u nás už řadu let oblíbené grilování. I na grilu se dají dělat zdravá jídla – ryby, libové maso, zelenina i ovoce místo nakládaných mastných bůčků nebo krkovic, ze kterých kape marináda, která se na roštu změní v černý škvarek.
Pokud si chcete udržet váhu a jíst zdravě, je potřeba volit správné suroviny a ohlídat si, aby byly vždy čerstvé a správně připravené.
V průběhu dne je ideální pít čistou vodu, můžete si ale dát i zelený nebo černý čaj a také kávu. Večer už spíše ovocný či bylinkový čaj. Sklenice piva či vína k obědu nebo lehké večeři také není žádný problém. V létě bychom si měli pohlídat objem tekutin za jeden den, který by se měl pohybovat okolo 1,5 až 2 litrů. Při větší pohybové aktivitě je potřeba příjem tekutin zvýšit a pít častěji po menších doušcích.


Abstract: Nervozita vládne týden po volbách na ministerstvech zejména mezi náměstky. Očekává se personální zemětřesení, ačkoli představitelé rodící se trojkoalice ODS, TOP 09 a VV tvrdí, že žádná topolánkovská "noc dlouhých nožů" resorty nečeká.

Komu zvoní hrana? Lidovcům a zeleným na ministerstvech

Spočítané to ale podle všeho mají lidovci a zelení, jejichž strany zažily volební krach. Po náměstkovských funkcích naopak pošilhávají někteří poslanci, kteří neprošli volebním sítem.
Navíc některá místa jsou volná poté, co do Sněmovny byli zvoleni právě náměstci ministrů. Třeba Ivan Fuksa (ODS) z ministerstva financí, Marek Šnajdr (ODS) ze zdravotnictví či Pavel Staněk (ODS) ze spravedlnosti. Funkce poslance a náměstka ministra jsou neslučitelné. Ministr však poslancem být může.
"Hlavně odbornost"
"Pevně doufám, že výběr bude podmiňován odborností, nikoli tím najít práci pro neúspěšné poslance," řekl Právu místopředseda TOP 09 Miroslav Kalousek a dodal: "Samozřejmě respektuji ale právo té či oné koaliční strany doporučit ministrovi svého náměstka."
A že by přišla noc dlouhých nožů? "Tím bych byl naprosto šokován," tvrdí Kalousek, který připomněl, že personálie vůbec nejsou na programu dne. "Ty jsou někde na straně patnáct koaliční smlouvy a my jsme teď na straně jedna," poznamenal Kalousek.
Podobně se vyjádřil i jeden z vyjednavačů ODS, kandidát na ministra financí Martin Kocourek. Uvedl, že kvůli ekonomické situaci "půjde do tuhého", a proto bude nutná odbornost. Na tu si budou muset koaliční strany u jednotlivých náměstků posvítit.
Pokud by mělo jít výhradně o odbornost, pak by mohli být – jak řekl Právu místopředseda Strany zelených František Pelc – zelení náměstci v klidu. Podle něj totiž vynikají odbornými kvalitami. Ať už jde o náměstky na dopravě, zemědělství, a především na životním prostředí.
"Své posty nezískali kvůli korytům, ale kvůli své odborné zdatnosti," uvedl Pelc. Přesto připouští, že ke změnám může dojít. "Tak to prostě chodí," okomentoval povolební situaci.
Zda sám zůstane v čele agentury pro ochranu přírody a krajiny řízené ministerstvem životního prostředí neví. "Nejsem tady kvůli politické kariéře, ale člověk nikdy neví," řekl Pelc, který v agentuře působil už v devadesátých letech.
"Radši půjdu z vnitra sama"
Kvalitu lidoveckých náměstků vyzdvihuje také místopředsedkyně strany Michaela Šojdrová, ale nejspíš marně. "Stoprocentně nezůstanu. Když jsme byla koaličním náměstkem jako odborník na problematiku evropského předsednictví, tak si nemyslím, že nová vláda bude postupovat jinak," řekla náměstkyně na vnitru Lenka Ptáčková Melicharová.
Součástí každé koaliční smlouvy bývá ujednání, že na ministerstvu, kde strana nemá ministra, dosazuje svého náměstka. O jmenování sice rozhoduje ministr, ale obvykle bývá vystavován tlaku politických stran, aby přijal konkrétní politiky.
Na odchod se připravuje lidovec Marián Hošek z ministerstva práce a sociálních věcí, kde náměstkuje už pět let a zažil soc. dem. Zdeňka Škromacha i Petra Nečase z ODS. "Jako politický náměstek musím očekávat i toto, ale bude na rozhodnutí ministra," řekl.
Otazníky visí také např. nad lidoveckými náměstky Stanislavem Kozákem na zemědělství či Tomášem Kopřivou na obraně nebo Jiřím Kolibou na místním rozvoji.
Odejít z ministerstva dopravy budou podle dobře informovaných zdrojů muset náměstci Eduard Havel (Strana zelených) a Jaroslav Král (ČSSD), který byl svého času blízkým spolupracovníkem Jiřího Paroubka.
Na ministerstvu financí je náměstkem ministra člen KDU-ČSL Jan Málek. Je to nejdéle sloužící náměstek ze současných ministrových zástupců, ve funkci začal v roce 2004.
Někteří lidovečtí náměstci v různých resortech přešli k TOP 09. Třeba Marek Ženíšek z ministerstva spravedlnosti, který se stal místopředsedou nové strany a poslancem, nebo náměstek na školství Jan Vitula.


Abstract: Nesmrtelní The Sims k nám přicházejí s již čtvrtým datadiskem. Co nás v něm čeká tentokrát? Zapomeňte na sbližování, vyvolávání džinů nebo pořádání megalomanských oslav. Tentokrát budeme po zásluze odpočívat a pojedeme na dovolenou na ostrov snů, který má nejen mořské pláže, ale i vysoké hory a hluboké lesy.

The Sims Vacation - po práci legraci

Pokud se někdo domnívá, že dlouhodobě dobře prodejné jsou pouze hry bez špetky invence a nápadu, měl by se podívat na žebříčky prodejnosti ještě jednou a pořádně. První místa totiž již téměř dva roky okupuje hra, která patřila ve své době mezi nejoriginálnější - simulátor virtuálního života The Sims od společnosti Maxis. Není tedy divu, že se tento titul dočkal hned několika datadisků, které nám i našim simíkům rozšířily obzory a možnosti zábavy. V září 2000 vyšel Livin" It Up, který přinesl kromě magických předmětů celou řadu nečekaných situací, v dubnu 2001 pak do obchodů dorazil House Party, v němž to byla jedna velká oslava, a v listopadu loňského roku na nás naposledy The Sims zaútočili pomocí Hot Date, v němž bylo naším hlavním úkolem navázat co nejvíce nejtěsnějších vztahů. Nyní se na jaro tohoto roku připravuje již čtvrtý datadisk, který by měl nést název The Sims Vacation. Podívejme se, co všechno nám přinese.
Základní koncept hry The Sims Vacation je prostý - vaši simíkové mají již dost neustálého chození do práce, pořádání oslav a hledání někoho blízkého a rozhodli se vydat se na dovolenou snů. Cílem jejich cesty je Vacation Island, který je na odpočinek takřka ideální - nejen, že zde můžete ležet na pláži a odpočívat, ale jsou zde i hory pokryté sněhem nebo lesy, jež jsou jako stvořené k procházkám. Svým zpracováním přitom The Sims Vacation nejvíce ze všeho připomínají Hot Date. Stejně jako tam, i zde půjdete vy za zábavou a ne naopak, ale nebojte, tentokrát zde bude celá vaše rodina, nejen ti dospělí. Počítejte ale s tím, že pokud necháte drobotinu bez dozoru a dospělí si půjdou někam užívat, pekelně se vám
to vymstí. Dětičky si chtějí hrát a nehledí na to, že účet za jimi způsobenou škodu může klidně převýšit plánovaný rozpočet na celou dovolenou.
Každý datadisk k The Sims musí pochopitelně přinést zcela novou várku předmětů a podobných věcí. Nebojte, bude jich tu až až. Tvůrci hovoří o tom, že jejich počet by měl přesáhnout 120 a uznejte, to už je docela dost. Kromě drobných suvenýrů, které si budete moci nakoupit ve stáncích a obchůdcích, budete moci vyhrát něco v tombole, najít poklad v moři nebo i získat nějakou hodnotnou cenu v nějaké soutěži. Záleží jen na vás. Samozřejmě že vše, co na dovolené získáte, si pak můžete přivézt domů - k čemu by to jinak také všechno bylo?
Na dovolené je ale nejdůležitější rekreace a tak zapomeňte na práci, zapomeňte na starosti, zapomeňte na vaření. Ubytujte své simíky v hotelu, nechte se obsluhovat, veďte mezi tím nezávislou konverzaci se sousedy a přáteli a až budete chtít, můžete si jít zasportovat. The Sims Vacation totiž přichází hned se dvěma kolektivními zábavami - volejbalem pro osm různých simů a koulovačkou. Narazíte také na slušnou řádku "NPC" - samozřejmostí jsou prodavači, servírky a ostatní, ale narazíte i na baviče v komických převlecích, kteří se postarají na čas o vaše děti, nebo na druhou stranu na všudypřítomné kapsáře. Zkrátka The Sims Vacation vám chce ukázat dovolenou se vším všudy. A již za pár měsíců zjistíme, nakolik se tento záměr tvůrcům podařil.


Abstract: Vzácné archivní záběry z roku 1917 ukazují bombardér z první světové války – Airco DH9. Jeden z těchto letounů byl v Anglii zrenovován a koncem roku by měl téměř po 100 letech znovu vzlétnout.

Zrenovovaný bombardér z první světové války se znovu chystá do nebe

Piloti tehdy z letounu vyhazovali bomby ručně. Bylo to velmi nebezpečné a oproti dnešním strategickým bombardérům také velmi nepřesné.
Ačkoliv na západní frontě utrpěl značné ztráty kvůli slabému motoru, úspěšným se nakonec stal především v operacích na středním východě proti Turecku. V historii letectví tudíž zaujímá významné postavení.
I proto byl jeden z bombardérů nyní zrenovován. Postaral se o to tým pracovníků ve válečném muzeu Imperial War Museum v anglické vesnici Duxford poblíž města Cambridge.
Než DH9 dostali do nynějšího stavu, uběhlo celkem 60 tisíc hodin práce. Letoun byl zrenovován do původního stavu, navíc se ale pyšní i několika moderními bezpečnostními prvky.
Po skončení války věnovala britská vláda bombardéry DH9 zemím Commonwealthu jako symbol poděkování. Dnes již zrenovovaný letoun se tehdy dostal do Indie, odkud jej získala nynější majitelka Janice Blacková.
I navzdory rozsáhlým poškozením, které letoun utrpěl během téměř století strádání, se Blacková a její manžel rozhodli pro renovaci. První testovací let je naplánovaný na konec roku.


Abstract: Zjištění od jediného zdroje nám výzkumné výsledky většinou zkreslí a dovedou nás k chybným závěrům, píše autor následujícího článku, působící na FSS MU v Brně. Proto už studenty prvního ročníku se svými kolegy učí, aby zdroje svých zjištění triangulovali. Proč ale tyto elementární postupy nepoužívají údajně elitní detektivové, kteří na základě podobných zkreslení rozhodují o osudech lidí?

ŠMÍD: Žádná válka policajtů, jsou to prohnilí proti prohnilým po česku

V posledních deseti dnech mohla česká veřejnost takřka v přímém přenosu sledovat velkolepé představení, které jí opět nachystal osvědčený duet Ivo Ištvan – Robert Šlachta. Tentokrát sice neúřadovali přímo na Úřadu vlády jako v roce 2013, nýbrž pouze v Olomouckém kraji. Přesto neopomněli do svého spektáklu aspoň na chvilku zapojit skutečnou hvězdu, byť poslední roky poněkud vyhaslou – Ivana Langera.
Celá akce je opět vedena pod značkou boje proti korupci a za čistotu státní správy. Což o to, záměr je to bohulibý, nicméně aktuální případ vzbuzuje silné pochybnosti, že šlachtovské postupy posvěcované panem Ištvanem a některými dalšími státními zástupci v konečném důsledku boj s korupcí nakonec spíše zdiskreditují.
Podívejme se na několik problematických momentů, které staví mediální melodrama režírované duem Ištvan–Šlachta.
Sousloví válka policajtů, které je od počátku toho případu na stole, je trefné. Avšak nikoli ve smyslu hodní proti zlým, ale spíše v noiretovském prohnilí proti prohnilým. A dokonce primární linie není vedena ve směru ÚOOZ versus GIBS, byť ji není správné a priori odmítnout, jedná se spíše o vlivový střet nad olomouckými policejními strukturami a i tento boj má širší politicko-mocenské a ekonomické konotace.
Za olomouckou kauzou stojí především osoba detektiva ÚOOZ Jiřího Komárka, který původně působil na olomoucké krajské kriminálce. Po problémech, které souvisely mimo jiné s jeho kontakty s jistým nechvalně proslulým olomouckým podnikatelem, odešel na expozituru ÚOOZ do Brna, kde se ale brzy ocitl v podobných potížích – mimo jiné udržoval problematické vztahy s ex senátorem Sehnalem. Po konfliktu s jedním kolegou z ÚOOZ odešel na ostravskou expozituru, kde brojil proti tehdejšímu vedení a nakonec se stal jejím šéfem, přičemž patří k mužům silně loajálním současnému řediteli Šlachtovi.
Z celé řady informací přímo z policejního prostředí vyplývá, že spolu s šéfem loni založené expozitury ÚOOZ v Holešově Pavlem Schejbalem vede Komárek boj proti olomouckým exkolegům. Mimo pozornost by neměl zůstat ani fakt, že bývalá novinářka a dnešní poslankyně za ANO Jana Lorencová, která horlivě brojí proti současnému vedení GIBS a Šlachtově akci vyjádřila podporu, se několikrát sešla s Komárkem a měla mu také předávat informace ze sněmovní komise pro kontrolu GIBS, jejíž je místopředsedkyní. Cílem je oslabit GIBS, posílit ÚOOZ a vyčistit Olomoucko pro příchod jiných mocenských hráčů.
Ostravská expozitura ÚOOZ dlouho neměla pomyslnou munici, již by mohla na olomoucké policisty v čele s Karlem Kadlecem použít. Využila proto taktický postup, kterému se někdy říká fishing (volně přeloženo rybaření). Jde o postup, který Šlachtův ÚOOZ uplatňuje velmi často a který je nutno považovat za nejproblematičtější přínos pohořelického mechanika české policejní a šíře i bezpečnostní, ba veřejné kultuře.
Tento způsob rybaření nevyžaduje zvláštní lovecké dovednosti. Pomyslné sítě se rozhodí na co nejširší plochu, vyžádají se odposlechy na co největší penzum lidí a čeká se, že se něco chytí. To má často za důsledek, že výsledný úlovek je velmi nesourodý, Šlachtovi detektivové se následně snaží z úlovků poskládat organizovanou kriminální strukturu, ač se dotyční často vůbec neznají, případně se znají z běžného styku. Takový postup nevylučuje, že nějaká rybka máslo na hlavě má a trestnou činnost páchala, ale další nikoli, a snaha spojit je s pachatelem individuální trestné činnosti jim během trestního řízení ničí životy. A najde-li se při jednom zátahu více pachatelů trestné činnosti, která je nakonec prokázána, tak spolu nesouvisí.
Klasickým příkladem byl Toflův gang, kdy jednotliví pachatelé provázáni nebyli, což soud jasně potvrdil, a někteří stíhaní policisté jako Rudolf Setvák se ukázali zcela nevinnými. Setvák se sice do služby vrátil a pracuje nyní v Brně na cizinecké policii, přesto mu ale šlachtovské konstrukty zničily život, a to nejen profesní, ale i osobní.
Základní problém je v tom, že klasická poctivá operativa na ÚOOZ s příchodem Šlachty do jeho čela postupně prakticky skončila. Většina kauz stojí především na odposleších. Samozřejmě že odposlechy jsou velmi dobrý nástroj pro potírání závažné trestné činnosti, jenže tento přístup k jejich užívání je pouze diskredituje. Celá řada informací z odposlechů potřebuje ověření!
V akademickém prostředí už studenty prvního ročníku učíme, aby zdroje svých zjištění triangulovali, že zjištění od jednoho zdroje či z jednoho pramene nám výzkumné výsledky v drtivé většině případů zkreslí a dovedou nás k chybným závěrům. Je tristní sledovat, že tyto elementární postupy nepoužívají údajně elitní detektivové, kteří na základě podobných zkreslení rozhodují o lidských osudech, vazebním stíhání a dalších závazných zásazích do lidských svobod a osudů. A když se k tomu ještě přidají novináři lačnící po story, která bude otvírákem na prvních stranách, jedná se pro takto postiženého člověka o smrtící kombinaci a následný osvobozující rozsudek už napáchané škody zhojí pouze kosmeticky. V této kauze bude navíc zajímavé opět sledovat, zda se bude v jednotlivých případech jednat o dostatečně vysoké trestní sazby, aby mohly být odposlechy soudem vůbec uznány jako přípustný důkaz.
Dalším zajímavým rozměrem, poukazujícím spíše na verzi prohnilí proti prohnilým, je skutečnost, že postiženým olomouckým policistům jsou vytýkány nešvary, které jsou ovšem naprosto běžné iu ÚOOZ. Jestliže je policistovi Petrůjovi vytýkáno, že informoval o případech svého nadřízeného, tak je nutno konstatovat, že je to jednak jeho povinnost a hlavně, že v ÚOOZ je takový postup normou! Jeho vedení operativcům jejich případy posvěcuje, přičemž bez toho nelze dané vyšetřování vůbec rozjet! Lustrování informací je nepěkný nešvar, ale jde o kázeňský přestupek, nikoli trestný čin. A navíc se složitě prokazuje. Nehledě na to, že u celorepublikových útvarů je to nesmírně rozšířený "zlozvyk".
Když čtenář nejnovější knihy o Rathově případu z pera novináře tohoto mediálního domu Radka Kedroně sledoval, jak pečlivě, trpělivě a kriticky přistupovali detektivové Ševcovic a Šebková k informacím získaným prostorovými i telefonními odposlechy, může si zde jenom povzdechnout anebo naivně doufat, že tentokrát Šlachta a spol. nějaký tajný trumf už opravdu mají. Zatím to totiž vypadá, že jde o snahu mocensky ovládnout olomouckou policii, poškodit GIBS, posloužit konkurenčním politickým zájmům (Babišovu hnutí ANO) a mimo jiné i pomocí mediálního cirkusu si udržet svoji pozici.
K rozpoutání mediální show evidentně sloužilo zadržení Ivana Langera – muže, jenž kdysi Šlachtu do čela ÚOOZ jmenoval a politicky mu kryl záda. Čili nejen šéf GIBS Ivan Bílek, ale i Robert Šlachta je v politickém smyslu slova Langerovo dítě! Zkrátka o boj proti zlořádům a korupci v české politice v tomto případě s velkou pravděpodobností vůbec nejde.


Abstract: Přestože mnozí majitelé osobních počítačů ještě stále "jedou" na DDR/DDR2 modulech, další generace počítačových pamětí rychle přichází. Na dveře už hlasitě buší standard DDR3 - sada pamětí s kapacitou 2 GB přijme pozvání do útrob počítače za 1180 dolarů (přibližně 27 200 korun).

2 GB nových počítačových pamětí vyjdou na 27 200 Kč

Právě za tuhle částku nabízí 2 GB kit standardu DDR3 japonský výrobce paměťových čipů Buffalo Technology. Otázkou zůstává, kdo si tyto paměti koupí - na trhu totiž stále není patřičná základní deska, která by s novinkou uměla pracovat. První čipset, který bude DDR3 podporovat, by měl na trh zavítat ve druhém nebo spíše třetím čtvrtletí. Jeho výrobce Intel však podle analytiků nemůže očekávat příliš dobré prodejní výsledky této DDR3 platformy. Na trhu budou v této době ještě stále dostupné DDR2 paměťové moduly za desetinovou cenu pokročilejších RAM a nadšence, kteří do novinky investují, bude možné spočítat na prstech jedné ruky.
Moduly PC3-8500 začne Buffalo prodávat s kmitočtem 1066 MHz. Čipy budou pracovat s napětím 1,5 V. DDR3 mají nad současnými DDR2 moduly vynikat vyšším výkonem a současně sníženou spotřebou elektrické energie. Jejich kmitočty by se postupně měly dostat na 1600 MHz.
První čipy standardu DDR3, které Buffalo prodá, budou nabídnuty jako 512 MB moduly za 315 dolarů, nebo jako kit sestávající se ze dvou 512 MB jednotek (627 dolarů). Paměť s kapacitou 1 GB bude stát 595 dolarů, 2 GB kit pak 1180 dolarů.
Ceny jsou stanoveny pouze pro japonský trh. Kdy se DDR3 paměti od Buffala objeví v Evropě, USA a dalších regionech, není známo.


Abstract: Opuštěné novorozeně se v pátek večer našlo v pražské Michli. Čerstvě narozenou holčičku, starou zřejmě jen několik hodin (a rozhodně ne ani celý den), objevila pět minut po půl deváté v suterénu domu v ulici V Zápolí dvojice nájemníků. Případem se zabývá policie, která hledá matku.

V suterénu domu se našlo opuštěné miminko

Ta u svého dítěte nezanechala nic, co by prvoplánově mohlo pomoci při pátrání po její totožnosti. Protože žena nevyužila možnosti zbavit se dítěte, které přišlo na svět mimo porodnici, odložením do babyboxu, může být v případě odhalení stíhána pro spáchání trestného činu.
Policisté by na lince 158 přivítali jakékoli svědectví, které by mohlo pomoci objasnit okolnosti případu - jak přímo z místa nálezu v domě na adrese V Zápolí číslo popisné 32, tak třeba postřehy lidí, kteří ve svém okolí znali ženu ve vysokém stupni těhotenství, která nyní dítě nemá. Vítány jsou také postřehy lidí, kteří by našli krvavé stopy, jež by mohly ukázat na místo porodu.
Kriminalisté totiž přepokládají, že žena mohla porodit buď doma, nebo patrně kdesi na odlehlém místě, a to bez odborné pomoci. Svědčí o tom amatérsky oddělená pupeční šňůra podvázaná tkaničkou. Na druhou stranu je zřejmé, že žena věděla, jak si počínat; holčička byla řádně omytá a dobře oblečená. Kriminalisté, kteří případ zkoumají, se také snaží odhalit, proč matka své dítě zanechala práva ve zmiňovaném domě. Zjevně ale počítala s tím, že zde dítě bude nalezeno - a na dobu, než se tak stane, je zabezpečila proti prochladnutí. Obleček doplnila čepičkou - a dítě zabalila do šátku, v jakém matky nosí miminka na svém těle. Právě ten se spolu s oblečením dítěte jeví být tou nejzásadnější stopou.
Potěšující zprávou je, že podle lékaře je holčička zdravá. Nyní je v péči zdravotníků. O jejím dalším osudu rozhodnou výsledky policejního pátraní; pravděpodobně ale dítě čeká adopce. Naopak matce, pokud by se prokázalo, že dcerku opustila úmyslně, by mohlo hrotit i vězení. Případnému stíhání by ale musela předcházet obsáhlá znalecká zkoumání, jejichž cílem by bylo prověřit, nakolik si žena kvůli možnému poporodnímu rozrušení uvědomovala, co dělá, a nakolik je za své jednání odpovědná.


Abstract: Nejprodávanější provedení nemusejí vždy představovat nejlepší volbu. Cenové rozdíly, které jsou u různých variant nových aut značné, se u ojetin výrazně krátí. Někdy dokonce zcela mažou. Hledáte-li ojetinu značky Škoda, poradíme vám.

Fabia, Octavia nebo Superb - jakou ojetou škodovku zvolit?

Stále populární nástupce Škody Favorit Felicia se i přes svou chabou bezpečnost a nevýkonné motory drží na třetím místě v žebříčku prodejů ojetin. Největší zastoupení má varianta hatchback (vyrobeno 915 853 aut) a druhé místo zaujímá Combi (351 895 vyrobeno vozidel).
Více k tématu najdete na www.autoweb.cz
Nejhorší jméno má atmosférický vznětový motor z dílny Volkswagenu. Je nevýkonný, hlučný, náročný na servis, příliš zatěžuje přední nápravu, čímž zkracuje životnost zavěšení a ke spolehlivým se také neřadí. V případě Felicie tedy diesel cenu nezvedá.
To však neplatí o benzínové šestnáctistovce od VW. S lehkým vozem si 55 kW výkonu poradí snadno. Agregát se ale nezřídka potýká s nepravidelným během. O pár set méně zaplatíte za třináctistovku. Ideál přitom představuje silnější provedení o výkonu 50 kW. Slabší varianty se nabízejí za srovnatelné ceny a rozdíl několika koní je přitom znát. Dobrou volbu tedy vidíme v kombinaci Škoda Felicia Combi 1.3/50 kW.
Zájemci o mladší model Škoda Fabia mají daleko širší výběr. Nejčastěji se setkáte s verzemi hatchback a kombi, které se prodává zhruba o 5000 Kč dráž. Nejlevněji nabízený sedan se velkému zájmu netěšil, a protože se v tomto směru nic nezměnilo, z hlediska pozdějšího prodeje nepředstavuje dobrou investici.
Fabia před časem vystřídala na trůnu pro nejprodávanější ojetinu Felicii a od té doby na vrcholu žebříčku drží. Na trh se dostala s celou řadou pohonných jednotek a tak je výběr opravdu široký.
Pro nenáročné neuspěchané řidiče může představovat dobrou volbu atmosférický vznětový agregát 1.9 SDI. Z auta sprintera rozhodně neudělá, je však vyhlášen dlouhou životností, nízkou spotřebou a bezproblémovým provozem. Lepší variantou jsou ale velice úsporné turbodiesely o objemu 1,9 litru. Proti tříválci 1.4 TDI mají výrazně klidnější běh a ve vyšších rychlostech i podstatně nižší spotřebu. Naopak při jízdě s lehkou nohou po městě může být úspornější čtrnáctistovka. S devatenáctistovkou se ale i tak dá jezdit za 5,5 litru.
Nevýhodou vznětových jednotek o objemu 1,9 litru je větší zatížení přední nápravy, která je u Fabie choulostivější. Proti verzím s lehčími motory zde může být o něco kratší životnost některých dílů, zejména táhel příčného stabilizátoru a jeho uložení. V případě verze o výkonu 96 kW ve sportovně laděném provedení RS odchází častěji dvouhmotový setrvačník, všechny "té-dé-íčka" se potýkají s problematickými váhami vzduchu. Oprava se provádí výměnou a už není tak drahá, jako tomu bylo dříve. Proto je úsporný a výkonný turbodiesel o výkonu 74 kW naším tipem pro provedení kombi.
Druhá generace malé Škody Fabia způsobila mnohým motoristům slušný šok. Rozhodně už nejde o tak žádaný automobil jako tomu bylo u první generace. Přesto si na trhu ojetin nevede vyloženě zle.
Podobně jako u první řady je i zde nejčastěji k vidění s dvanáctistovkou HTP. Platí totéž co u předchozí generace – lepší volbu představuje čtrnáctistovka. Stejně tak mezi vznětovými motory vidíme ideál v devatenáctistovce. Lze však předpokládat, že až přijdou na trh ojetých vozů nové agregáty 1.2 TSI a 1.6 TDI, mnohé se změní (oba se vyrábějí teprve od tohoto roku).
Pro mnohé prostorný rodinný automobil Škoda Octavia, ve skutečnosti však vůz s minimem místa pro nohy cestujících na zadních sedadlech. I tak ale patří na druhé místo v prodejích ojetých vozů. Důvodem jsou jistě i dvě praktické karosářské verze s místem pro náklad.
Za verze s pohonem všech kol si ale připlatíte. Přitom nejde o klasickou čtyřkolku. Přiřazení zadní nápravy při prokluzu předních kol obstarává mezinápravová spojka Haldex. U první generace Octavie ale spínala s citelnou prodlevou. Rozhodně nelze doporučit první zážehové motory, které se do Octavie dostaly. Tyto motorizace jsou nejlevnější a má to důvod. Původní osmiventilová šestnáctistovka je příliš slabá, když nabídne výkon jen 55 kW. Jde o méně spolehlivý agregát u něhož navíc praská vlnovec výfuku a celé výfukové potrubí rychle koroduje.
Nejhorší volbou je atmosférický motor, který zde opravdu výkonově zaostává. Nejčastěji se doporučuje agregát o výkonu 81 kW. Jen je třeba počítat s tím, že si časem řekne o výměnu dvouhmotového setrvačníku, což není nejlacinější oprava.
Druhá řada modelu Škoda Octavia představuje mezi ojetinami velký hit. To platí zejména pro velká města, kde prodeji zcela zastíní první generaci. Opět existuje ve variantách liftback (zavazadelník o objemu 560 litrů – 585 bez rezervy) a kombi (580 litrů – 605 bez rezervy). Přibližně o 8000 korun dráž se nabízí kombík. Stejně jako u první řady je i zde jasně nejlepší volbou turbodiesel. Mezi zážehovými motory je situace ještě horší než u předchůdce. Ale popořadě.
Dobrou volbou je dvoulitr TFSI/147 kW (později značen jen TSI) montovaný do verze Octavia RS. Motor 2.0 TDI/103 kW pronásleduje celá řada poruch, mezi něž patří nadměrná spotřeba oleje, problémy s turbem, vadný dvouhmotový setrvačník nebo praskání hlavy. Naším tipem je motor 1.9 TDI. Je spolehlivý, má dostatek sil i příznivou spotřebu.
Největší škodovka - Superb - přijela na trh pouze v provedení sedan. O kombi se hodně mluvilo, ale v první generaci modelu Superb se neobjevilo. Zavazadelník vozu nabídne objem 480 litrů a v případě potřeby lze rozšířit na 945 l.
Vzhledem k rozměrům a váze vozu jsou jasně nejlepší volbou turbodiesely. Dobrou volbou jsou motory 1.9 TDI a 2.5 V6 TDI. Dvoulitrovému "té-dé-íčku" se doporučujeme vyhnout ze stejných důvodů jako u Škody Octavia. Kdo zatouží po benzinovém Superbu, měl by sáhnout po osvědčeném agregátu 1.8 T/110 kW. Opět se můžete setkat s opotřebeným turbem či vadnými zapalovacími cívkami, přesto jde o lepší volbu, než představuje na Superb slabý dvoulitr či šestiválec 2.8 V6/142 kW. Ten sice auto bleskurychle rozhýbe, ale totéž udělá i s obsahem peněženky. Kvůli vysoké spotřebě se tato varianta často prodává za opravdu zajímavou cenu. I tak ale hledá kupce těžko.


Abstract: Desetitisíce cestujících uvízly na letištích poté, co australská letecká společnost Qantas Airways v sobotu zastavila všechny domácí i zahraniční lety kvůli sporu s odbory ohledně pracovních podmínek a mezd.

Letadla Qantas nelétají, desítky tisíc lidí uvízly na letišti

Do sporu se už vložila australská vláda, která svolala mimořádné zasedání arbitrážního soudu a usiluje o soudní příkaz, který by největší australskou leteckou společnost přiměl vrátit letadla na oblohu, napsala agentura AP.
Každý den létá spoji Qantasu zhruba 70 000 cestujících. Ti od soboty zůstali na letištích po celém světě a snaží se přeorganizovat další cestu. Qantas už v uplynulých týdnech musel přesouvat a měnit lety kvůli protestům zaměstnanců zapojených ve třech odborových svazech.
Vládou svolaný mimořádný tribunál dnes vyslechne svědectví zúčastněných stran. V jeho pravomoci je nařídit Qantasu obnovení letů a odborům ukončit stávky a protesty, pokud usoudí, že spor, jenž vyústil v bezprecedentní zastavení letů Qantasu, způsobuje "zásadní škody ekonomice nebo její důležité součásti". Slyšení začalo v sobotu v noci, ale poté bylo odloženo.
Lety by mohly být obnoveny během několika hodin, pokud to soud Qantasu nařídí. V tom případě by aerolinky a odbory měly 21 dní, během nichž by nebyly povoleny žádné stávky. Během této doby by se obě strany měly pokusit vyjednat dohodu, než by přišla ke slovu závazná arbitráž.Zastavení letů společnosti Qantas způsobilo chaos, uvízly desítky tisíc cestujících.Australskou vládu náhlé rozhodnutí Qantasu zaskočilo; ministr dopravy se o zastavení letů dozvěděl jen s tříhodinovým předstihem. Středolevá vláda premiérky Julie Gillardové se tak musela vložit do sporu, od nějž se dosud držela stranou. V sobotu Gillardová vyjádřila obavy, jaký dopad by spor v Qantasu mohl mít na australskou ekonomiku.
Qantas jsou druhé nejstarší aerolinky na světě. Založeny byly v Queenslandu v roce 1920. Společnost dopravuje své klienty do 81 destinací na pěti kontinentech. Do Česka nelétá.


Abstract: Agentura ppm factum se ve svém prosincovém průzkumu zaměřila na šestici prezidentských kandidátů, kteří se v předvolebních šetřeních umisťují za vedoucím duem Fischer - Zeman. Lidí se ptala na tři nejsilnější stránky zbývajících uchazečů o Hrad. Největší podíl respondentů se shodl na tom, že Karel Schwarzenberg je nezkorumpovatelný, jelikož má dostatečné finanční zajištění.

Lidé oceňují Schwarzenbergovu nezkorumpovatelnost, ukázal průzkum

Celkem 44 procent dotázaných u Schwarzenberga uvedlo, že je natolik finančně zajištěný, že se nedá zkorumpovat. 22 procent shodně zařadilo mezi jeho nejsilnější stránky reprezentaci v zahraničí a čestnost a důvěryhodnost.
Co se týče právě reprezentace v zahraničí, předskočil Schwarzenberga pouze Jiří Dienstbier, jemuž tuto položku přiřklo jako nejsilnější stránku 27 procent lidí. Tentýž aspekt kladli dotazovaní za přední vlastnost také Zuzaně Roithové a Vladimíru Franzovi.
U Dienstbiera lidé ocenili i to, že by nejlépe hájil českou státnost (26 procent) a sjednocoval zemi a vedl dialog s odborníky (26 procent).
Fischerová by prý vybrala nezávislé soudce
Nejsilnější stránka Táni Fischerové spočívá podle lidí v tom, že by hájila právo a spravedlnost, například by vybrala nezávislé soudce Ústavního soudu. Shodlo se na tom 14 procent respondentů. Stejný podíl dotázaných uvedl, že by v prezidentském úřadě nejvíce respektovala ústavu.
Na spodních třech příčkách podle podílu lidí, kteří se shodli na nejsilnější stránce jednotlivých kandidátů, se umístili Přemysl Sobotka, Zuzana Roithová a Vladimír Franz. V případě Sobotky a Franze uváděli na prvním místě schopnost sjednocovat zemi a vést dialog s odborníky (12 respektive 9 procent) u Roithové reprezentaci v zahraničí (9 procent).
Agentura prováděla průzkum v době od 9. do 12. prosince. Lidem položila sedm otázek s tím, který z kandidátů by v dané problematice nejvíce vynikal. Respondenti mohli kromě jména někoho z šesti kandidátů zvolit také odpověď "ani jeden z nich". Dva největší favorité, Jan Fischer a Miloš Zeman nebyli do průzkumu zařazeni.


Abstract: TOP 09 chce udržet současnou koalici. Věci veřejné ale musejí podpořit klíčové vládní reformy a zveřejnit všechny doklady o financování strany. Takový je závěr mimořádného setkání předsednictva TOP 09. Strana v podvečer jednala o situaci ve vládě vzhledem k dění kolem nejmenší koaliční strany.

Ukažte účty a podpořte reformy, vyzvala TOP 09 Věci veřejné

"Věci veřejné musí veřejnost přesvědčit, že na jejich vlastním financování neleží žádný stín. Ulpí-li na kterékoli z koaličních stran podezření z netransparentního financování stranické činnosti, jsou veškerá prohlášení o protikorupční strategii vlády jen komickou karikaturou," uvedla strana v prohlášení."Usnesení získalo nakonec všechny hlasy. Jednání je složité, protože tu není žádné dobré řešení. To, co strana Věci veřejné předvádí v poslední době, z toho se samozřejmě chce mnoha lidem zvracet," prohlásil Petr Gazdík, který ale zároveň nechtěl spekulovat, zda padne koalice, pokud VV financování nevysvětlí. V souvislosti s únikem tajně pořízené nahrávky z porady vedení VV, kde zazněly kontroverzní výroky, se v ostatních vládních stranách objevily úvahy o konci spolupráce s VV. (více o nahrávkách najdete zde) Miroslav Kalousek po jednání ironicky komentoval část nahrávky, kde se hovoří o tom, že by se Bárta měl setkat s prezidenty USA a Ruska. "Ta věc má samozřejmě i svůj významný mezinárodněpolitický rozměr. Může ovlivnit volby ve Francii. Protože zatímco pánové Putin a Obama si s panem Bártou domluvili schůzku kvůli Temelínu, tak Sarkozy zaspal, a to mu může ve Francii velmi ubrat body," řekl Kalousek MF DNES.
Ministr práce a sociálních věcí Jaromír Drábek ale zastává názor, že je přednější udržet současnou vládní koalici. Nové volby by podle něj zpozdily reformy nejméně o rok. "Pokud zvážíme rizika toho, že by v tuto chvíli se odsunuly reformy v podstatě na neurčito, tak pořád ještě ty přednosti udržení koalice jsou vyšší," řekl Drábek. Se svým oponentem v debatě na televizi Prima, stínovým ministrem ČSSD Janem Mládkem, se Drábek shodl, že současná situace ohrožuje důvěryhodnost koaličních partnerů i politiky jako celku. Mládek zopakoval stanovisko ČSSD, že nejlepším řešením by byly předčasné volby. Věci veřejné podle Mládka podvedly své voliče.
Petr Gazdík


Abstract: Za poslední rok již třetí skupina amerických expertů dnes přilétá zkoumat vojenský újezd Brdy kvůli případné výstavbě radaru protiraketové obrany.

Američtí experti dnes opět přijíždějí zkoumat Brdy

Tři desítky specialistů americké Protiraketové agentury (MDA) v Česku stráví čtyři dny, aby získali další informace zejména o geologických podmínkách místa, kde by radar mohl stát. Tuto lokalitu, která se nachází několik kilometrů od obce Míšov na Plzeňsku, vybralo pro měření minulý měsíc ministerstvo obrany.
Jde již o třetí tým specialistů USA, který do Brd přijel. "Američtí experti naváží na práci svých kolegů, kteří zkoumali v Brdech podmínky pro umístění radaru v polovině roku 2006 a na jaře letošního roku," uvedl Jan Pejšek z tiskové služby ministerstva obrany. Rozhodně také nejde o skupinu poslední, do budoucna se počítá s dalšími zkoumáními.
Pobyt vědců na území Česka podle ministerstva nicméně v žádném případě neznamená, že radarová základna v Brdech bude skutečně stát.
USA chtějí v Česku vybudovat radar a v Polsku silo s deseti protiraketovými střelami. Toto rozšíření amerického systému protiraketové obrany do Evropy má umožnit lepší ochranu proti balistickým raketám dlouhého doletu pro USA a rozšířit tento deštník i nad většinu Evropy včetně České republiky. Sama Evropa takovým systémem zatím nedisponuje.


Abstract: Známá značka se vrací. Už ale ne pod křídly Sony, přesto s vysokou cenou. Výbava je přitom na úrovni smartphonů střední třídy.

VAIO představilo první smartphone. Výbava je za očekáváním a cena nad

Sony prodalo značku VAIO společnosti Japan Industrial Partner. O tom, že nový vlastník chystá pod známou značkou produkovat smartphony, jsme už psali (více zde). Zvěsti se staly realitou a první smartphone VAIO je na světě.Zobrazit fotogaleriiJe to však zklamání. Výbava novinky není zrovna špičková, nový model je navíc drahý. Chytrý telefon střední třídy bude v prodeji pravděpodobně jen v Japonsku, kde bude stát 51 000 jenů, tedy v přepočtu téměř 11 000 korun.Pětipalcový IPS displej má jen HD rozlišení 1 280 x 720 obrazových bodů a fotoaparát je 13megapixelový. Přední snímač nabízí nadprůměrné pětimegapixelové rozlišení. Výbava postrádá technologii NFC, sítě čtvrté generace LTE podporovány jsou.VAIO je jen předražený panasonicPrvní smartphone značky VAIO není zdaleka originálním produktem. Jde totiž o přejmenovaný produkt japonského Panasonicu. Oba smartphony, tedy VAIO i originální Panasonic Eluga U2, jsou vyráběny na Taiwanu společností Quanta.Výhodou nového smartphonu je použití čistého Androidu 5.0 Lollipop bez jakékoliv nadstavby. Telefon by tak měl být velmi svižný i s čtyřjádrovým procesorem s taktem 1,2 GHz a operační pamětí 2 GB. Další výbava zahrnuje interní úložiště s kapacitou 16 GB, která je rozšiřitelná pomoci paměťových karet až o 64 GB. Design novinky je povedený, eleganci smartphonů Sony ale nedosahuje. Telefon je tenký 7,95 milimetru a hmotnost je 130 gramů.


Abstract: Jsou auta, jejichž osud dokáže předznamenat samotné jméno. Chlap řídící zjevení jménem Opel Karl musí být buď flegmatik, nebo ho dostal se slevou. Ženská z Giulie taky nadšená nebude, protože na ni bude žárlit. A má proč, tuhle milenku si chlap prostě dopřát chce.

Chlapská záležitost: Alfa Giulia Veloce se za diesel vůbec nemusí stydět

Náklonnost k italským autům obnáší hlavně v očích řidičů bezpohlavního automobilového mainstreamu jistý druh jinakosti. Naštěstí tu fascinaci určitým druhem perverze sdílí i fanfarón na trůně koncernu FCA Sergio Marchionne, a ten si usmyslel, že z Alfy bude výkladní skříň italského autoprůmyslu (více čtěte zde). Podobné štěstí neměla spousta podobně výjimečných značek, Lancií počínaje a konče třeba Saabem, který už jen ze stavu klinické smrti blouzní o elektromobilitě.
Alfa je zhmotnění vášně pro auta. Na to mají Italové talent, který nemá žádný jiný národ světa. A Giulia je kromě vzhledu sexbomby taky sakramentsky dobrá.Sophii Lorenové by taky nikdo neřekl, že je moc hubená a chodí jako chlap, neodvážil by se. A stejné to je s Giulií. Na to, že její tělo má k lehkonohé atletce daleko, pomyslíte jen v kacířské chvilce, a že by mohla mít líp odhlučněné podběhy kol, jí taky jen kradmo pošeptáte. Krásu v ní musíte občas hledat, charisma kradoucí slova z ní ale odkapává i tak.Navíc její kouzlo není pozlátko, to kouzlo je v poctivosti. Víře, že lidi stále ještě zajímá jak auto jezdí, co předvede na silnici a ohromovat nechce uhlopříčkou displeje a množstvím aplikací ke stažení. Kdo hledí na tohle, ať nečte dál.Je neuvěřitelně osvěžující vidět, když některou automobilku ještě stále hlavně zajímá, jak auto jezdí a všechnu energii věnuje vývoji mechaniky. Multimediální centrum Alfy Romeo Giulia tak rozhodně nebylo na prvních místech seznamu priorit (i když vám to bude prodejce tvrdit). Na druhou stranu je Giulia stvrzením toho, že se Italové ve stejné chvíli umí pro jednu věc vášnivě zbláznit a na jinou se tak trochu vykašlat.Možná jednu z posledních ér osobáků s diesely si prostě Giulia užívá. Takže jí Alfa dopřála sportovně laděnou verzi Veloce, to znamená italsky "rychlá", nomen omen. Ta se do hierarchie Giulie zařazuje mezi verzi sport a extrémní pětisetkoňové quadrifoglio.
A není to jen kosmetika, která ji vylepšuje. V interiéru čekejte parádní sedadla, hliníkový dekor a vyhřívaný volant. Sportovně laděná verze má oproti základu jiné nárazníky, vpředu s většími otvory pro lepší vstup vzduchu, vzadu s difuzorem. Základem jsou devatenáctipalcová kola a za nimi žluté nebo červené brzdové třmeny. Své jméno vozí hrdě na předních blatnících. Italové umně využívají libozvučnosti a efektnosti svého jazyka, představte si, jak by asi vypadalo, kdyby BMW řady 3 mělo na boku nápis "schnell"...
Veloce má vždycky pohon všech kol a osmistupňový automat, na začátku je pod kapotou podélně uložený čtyřválec, buď 210koňový turbodiesel 2,2, nebo turbobenzinový dvoulitr s výkonem 280 koní.
Benzinová Giulia Veloce má pod kapotou dvoulitr osazený turbodmychadlem, přímým vstřikováním paliva a především unikátním systémem řízení ventilů Multiair (více čtěte zde). Maximální výkon 280 koní nabídne při 5 250 otáčkách za minutu a nejvyšší točivý moment 400 newtonmetrů od 2 250 ot./min. Pod kapotu Alfy Romeo prostě patří benziňák se zvonivým hlasem a živočišností, pro který byste upsali duši ďáblu. Jenže dnešní doba je na druhou stranu asi poslední érou, kdy si bude možné užívat parádního svezení za pár litrů nafty. Italové sice před dvaceti lety světu představili systém přímého vstřikování nafty common-rail, to ale pány v Bruselu v jejich křížové výpravě proti motorům nezajímá a jsou pevně rozhodnuti diesely zničit. A není to jediné kouzlo naftové Giulie Veloce.Vybírejte v pohodlí domova z bohaté nabídky osobních aut k prodeji na Automodul.czTa totiž představuje výkonnější verzi turbodieselu, která proti dosavadnímu vrcholu přidala třicet koní (210 vs. 180) a 20 Nm (470 vs. 450). Nutno připomenout, že giulia má tedy v ceníku už čtyři verze svého naftového 2,2 litru: se 136, 150, 180 a nově 210 koňmi.Giulia Veloce se svým celohliníkovým 2,2litrovým dieselem nadchne i nejzarytějšího alfistu používajícího benzin místo parfému. Jiný nafťák s tak rychlou a ostrou reakcí na plyn asi budete hledat těžko. Zvenku má možná při zahřívacích kilometrech hrubší zvuk, který ovšem se stoupající teplotou změkne, uvnitř ho ale slyšíte spíš jako hřmotnější benziňák. Zlehka se vytáčí a plynule zabírá až ke čtyřem tisícovkám otáček, aby ho převodovka nechala vytočit ještě o dvě stě otáček dál.Osmistupňový automat, který je pro Veloce jednou volbou, rozehrává s motorem dokonalou souhru. Měničový automat od ZF netlumí elán motoru, dokonale ho doplňuje. V nejrychlejším módu auta (volič režimů DNA nastavený na "Dynamic") odřazuje přesně, jak si představujete, a podřazení před zatáčkou mu jen občas napovíte velkým pádlem pod volantem. Při dálniční stotřicítce točí motor 1 700 otáček. Maximální točivý moment je k dispozici mezi 1 500 a třemi tisíci otáček. Giulia Veloce startuje na 1 206 000 korunách s dieselem, beziňák je za 1 240 000 Kč. V základní výbavě má mimo jiné bi-xenony, tempomat, systém autonomního brzdění, větší brzdy nebo kůží čalouněná sportovní sedadla.
Převodovka pocit lehkosti z chování motoru podporuje. Hladkost rozjezdu jezdce rumpálovitých TDI pocitově možná zklame, zakopnutí v turbodíře se tu prostě nekoná. Alfa uvádí zajímavý údaj: čas pro naplnění turbodmychadla při 2 000 otáčkách. Turbodiesel giulie překoná turbodíru za 0,9 sekundy, konkurence prý tak za sekundu a půl. To znamená, že není čas na rázy do zad špendlící posádku do sedadel. Zlehka dýchající motor prostě alfu nenuceně rozjede bez tyjátru, ovšem s ohromující razancí. V řeči čísel to je z nuly na stovku za 6,8 sekundy. Spotřeba? Tabulková 4,7 l/100 km, my jeli lehce nad předpisovými limity za šest a půl. Veloce, to znamená v podání Giulie standardně pohon všech kol a za příplatek samosvorný diferenciál. Giulia je až patetická ve svých odkazech na slavnou minulost italských aut. Označení "Veloce" použila Alfa Romeo přesně před šedesáti lety. Pohon zadních kol pro ni znamená navázání na nejslavnější časy a ten samosvor? To je lahůdka, na které si smlsnou milovníci ostrých italských aut devadesátých let. U těch tvrdil muziku diferenciál doplněný o viskózní spojku, která funguje jako uzávěra. Slavný Viscodrive se tak vlastně s Giulií vrátil, ta ho má ovšem mezi zadními koly. Pro Veloce je dohromady s aktivním podvozkem za sedmdesátitisícový příplatek.Jede s okouzlující lehkostí, skvěle tlumí nerovnosti, příčné prahy a boule, a to má v záloze ještě měkčí režim tlumičů (příplatková položka). Možná nevtáhne do hry jako 156 se 159, neskutečně rychlá ale je. Giulia je přeci jen velký kus (plechové) ženské, mrštnost a obratnost předvede, ale na vyložené dovádění na úzkých zakroucených silničkách to není. Zadní náprava dokáže být i tak radostně neposedná. S Giulií Veloce nás vypustili do kopců kolem Turína několik dnů mocně zkrápěných silnými dešti. O tom, že se zadní kola budou chtít klouzat, dá Alfa řidiči vědět s předstihem. A mezinápravová lamelová spojka pohonu všech kol s tím nic moc nenadělá. V dlouhých táhlých obloucích trochu přidá na jistotě. Celkově ovšem pohon všech kol funguje, nekazí to řidiči, a když je potřeba, zachrání situaci.Zobrazit fotogaleriiValerio Bisogno, jeden z inženýrů Alfy, odhaluje, že dodavatelem lamelové mokré mezinápravové elektromechanicky řízené aktivní spojky je Magna, mechanicky odpovídá té, kterou dodává rakouský výrobce Jaguaru, ladění je ale samozřejmě jiné. "Za běžných okolností jde všechna síla na zadní kola, v případě potřeby umí mezinápravová spojka přenést až polovinu točivého momentu na předek," popisuje. Pohon všech kol přidává Giulii oproti "zadokolce" padesát kilo, z toho na přední diferenciál připadá 12 kilo.Náramné je řízení: delikátní, precizní, rychlé. Na minimální pohyb volantu reaguje přední náprava s nadšením. Snad jen rovnat do přímého směru by se kola mohla vracet s větším elánem. Hledáte nějakou pihu? Některým postavám bude hodně vadit ve výhledu do levého oblouku širokánský sloupek čelního skla. Kabina je zařízená po italsku, i s odkazem na silnou emigraci z Apeninského poloostrova za oceán - některé nevýznamné prvky interiéru prostě příslušnost k italsko-americkému koncernu FCA (Fiat-Chrysler) odhalí. Přístrojovka, sedadla a hlavně volant ale vypadají náramně. Pokud máte krátké prsty, dosáhnete hůř na páčky stěračů a směrovek pod volantem, to je taky letitá "specialita" italských aut.Giulia trochu bez povšimnutí dostala unikátní elektrohydraulický systém brzd. Jde vlastně o systém "brzdění po drátě", brzdový pedál nepůsobí na hydraulický okruh brzd přímo, ale přes elektronicky řízený člen. Kvůli splnění požadavků legislativy trvající na tom, že mezi pedálem a brzdami musí být přímá pevná vazba, je ovšem pro případ závady v záloze mechanické spojení.
Za běžných podmínek ale řidič ovládá pedálem čidlo, které podle různých parametrů ovládá brzdový systém. Výsledkem jsou mimo jiné rychlejší nástup brzdné síly a lepší odezva zkracující brzdnou dráhu a také omezení přenosu nežádoucích vibrací do pedálu.
Giulia je podle společnosti Continental, která Alfě Romeo toto řešení dodává (interní označení je MK C1), prvním sériově vyráběným autem světa, která podobný systém používá.
V jednom modulu je kromě "spínače" brzd také posilovač a řídící jednotky ABS a stabilizačního systému, vývojáři tak uspořili v porovnání s konvenčními systémy asi čtyři kilogramy hmotnosti.


Abstract: I když ceny pamětí začínají stoupat, a mnohdy i razantně, především u DDR SDRAM modelů to nemusí trvat dlouho. Alespoň to naznačuje vývoj na světových trzích. S růstem pamětí se svezly i procesory.

Ceny: Paměti nastartovaly k růstu

Růstový trend zasáhl v posledních dnech jak oblast procesorů, tak pamětí. Nic ale není tak horké, jak se uvaří, a podle vývoje na světových trzích se dá očekávat, že zanedlouho budou ceny korigovány směrem dolů.
Paměti
Vývoj na trhu pamětí názorně ukazuje, co dokáže nevyváženost nabídky a poptávky. Již jsme si možná zvykli, že rychlejší DDR paměti jsou na stejné kapacitě levnější než jejich starší a pomalejší příbuzní SDRAM. Na asijských trzích však byla překonána další psychologická bariéra. Patrně poprvé se za výkonnější paměťový čip s kapacitou 256 Mbit požadovalo méně peněz než za pomalejší 128Mbitový model.
Co je příčinou? Dá se říci, že špatný odhad situace. Zatímco výrobci pamětí pomalu přecházeli na výrobu DDR SDRAM čipů, producenti základních desek a počítačů si v důsledku tehdy výrazného cenového rozdílu mezi DDR a SDR naplánovali podporu v té době levnějších SDRAM pamětí.
Ceny pamětí typu SDRAM tedy stoupají i v České republice, a nejvýrazněji právě 128MB modul. Čtrnáct dní mu stačilo k tomu, aby zdražil o necelých 13 %. Nyní je v prodeji za asi 580 korun. Z měsíčního pohledu se nejvíce "dařilo" SDRAM modelům s kapacitou 64 MB (kupuje je ještě někdo?), které svou cenu vyšroubovaly o téměř 30 % na asi 510 korun.
Mnohem poklidnější byl za uplynulých čtrnáct dní vývoj u DDR SDRAM pamětí. Cenové výkyvy nepřesáhly ani v jednom případě 5 %. Zlevňovaly jen 400 MHz modely, přičemž paměť s kapacitou 256 MB je nyní levnější o 3 % a za 512 MB uživatel zaplatí o asi 5 % méně. V cenovém vyjádření to znamená 1 260, respektive 2 428 korun.
Naopak čtyřprocentní zdražení jsme zaznamenali u 128- a 256MB modulů s rychlostí 266 MHz. Druhý model si za měsíc připsal ke své předchozí ceně již kolem 23 %. Aktuální cena paměti s kapacitou 128 MB a rychlostí 266 MHz je tak necelých 500 korun a za dvojnásobnou kapacitu zájemce zaplatí kolem 920 korun.
Všeobecný pokles cen se projevil u RDRAM pamětí. Pohyboval se však až na jednu výjimku do hranice 1,5 %. Tou výjimkou je 256MB model s rychlostí 800 MHz, který nyní své předchozí zdražení korigoval o asi 6 %, takže je zpátky na ceně kolem 2725 korun, jakou měl před měsícem.
Procesory
Již delší dobu hovoříme o cenové stagnaci, která se odehrává na poli procesorů, a ani tento cenový přehled nebude jiný. Změny v řádech procent prakticky nepřekonal žádný model z široké nabídky procesorů od AMD i Intelu.
AMD
Při pohledu na změny cen procesorů Duron zaujme mezi jednoprocentními poklesy či nárůsty snad jedině zdražení tohoto procesoru s taktem 1200 MHz. Za čtrnáct dní zmíněný nárůst ceny dosáhl hodnoty kolem tří procent. Tento model tak nyní seženete za přibližně 1 070 korun.
Mnohem zajímavější je z tohoto pohledu vývoj cen u procesorů Athlon XP. Všechny tyto procesory v průběhu posledních dvou týdnů zlevňovaly a větší mírou ty výkonnější. Z nich se z uživatelova hlediska nejlépe dařilo čipu s označením 2400+, který je o více než 8 % levnější. Jeho cena se pohybuje kolem 3 950 korun.
Intel
Až na jeden případ v podobě nejvýkonnějšího modelu řady Celeron všechny ostatní námi sledované čipy této značky zdražovaly. Zatímco 2,2GHz procesor zlevnil o hodnotu mírně přesahující 1 %, Celerony s taktem 1700 a 1800 MHz jsou po čtrnácti dnech dražší o téměř 3 %. Jejich ceny se pohybují kolem 1 860, respektive 2 320 korun.
Jediná zaznamenáníhodná cenová změna u procesorů Intel Pentium 4 proběhla u modelu s taktem 2000 MHz. A ani v tomto případě snížení ceny nelze hovořit o žádné velké výhře, neboť se jednalo o srovnání zdražení, které předtím proběhlo. Zmiňovaná sleva dosáhla téměř čtyř procent, a to tento čip posunulo zpátky na cenovou úroveň kolem 5100 korun.
Všechny zde uvedené ceny jsou bez DPH. Ceny jednotlivých komponent a další podrobnosti lze najít na našem serveru v sekci srovnání produktů.


Abstract: S nabídkou, aby o nové podobě služebního zákona spolu začaly jednat všechny strany zastoupené ve sněmovně, přišla opoziční TOP 09. Čtyři podmínky, které definovala spolu s ODS, jsou jen výchozí představou pro jednání. "Nestavíme ty požadavky ultimativně," řekl ve sněmovně František Laudát z TOP 09.

Nevydíráme, pojďme o služebním zákonu jednat všichni, žádá TOP 09

Po téměř třech týdnech letní schůze sněmovny se poslanci dobrali k jejímu poslednímu bodu - konečnému schvalování novely služebního zákona.Kdy se ale skutečně bude hlasovat, je nejasné, protože ODS a TOP 09 dříve oznámily, že pokud nedojde k dohodě o zákonu, budou blokovat hlasování o zákonu klidně až do dalších parlamentních voleb.Ministr pro lidská práva a legislativu Jiří Dienstbier už na začátku jednání iDNES.cz řekl, že počítá s tím, že bude muset zrušit svou na pátek naplánovanou cestu do Letů u Písku, protože počítá s tím, že i v pátek bude muset být kvůli služebnímu zákona ve sněmovně. A to se také naplnilo.Jelikož šéf poslanců TOP 09 Miroslav Kalousek je stále na dovolené, nahradil ho při představování podmínek obou opozičních pravicových stran stranický kolega František Laudát. "Věřím, že jste připraveni jednat o kompromisních řešeních," řekl poslanec TOP 09 jménem svého klubu.Podívejte se, jak část Laudátova vystoupení zachytily sněmovní kamery:Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu"My chceme kvalitní zákon, i za cenu kompromisu. Vláda chce vyhrát za každou cenu," prohlásil ve sněmovně šéf ODS Petr Fiala. I on podpořil to, aby o služebním zákonu bylo široké politické jednání. "Reakce vlády na naše požadavky není žádná nebo je paušálně odmítavá," podotkl Fiala.Mezi podmínky pravice patří, aby nevzniklo generální ředitelství státní služby, které má být nejvýše nadřazeno úředníkům. Zatímco vláda počítá s tím, že by generálního ředitele jmenovala na 7 let a generální ředitel stál nad státními tajemníky ministerstev, pravice navrhuje, aby státní tajemníky jmenovala a odvolávala vláda na návrh ministra.Opozice také požaduje, aby se na náměstky nevztahoval služební zákon, aby byla státní správa otevřená pro všechny úředníky samosprávy a zástupce akademickém sféry, a konečně, aby se ochrana podle služebního zákona vztahovala na úředníky, kteří pracují ve veřejné správě déle než čtyři roky.Ani mezi vládními poslanci nejsou všichni služebním návrhem nadšeni. "Vy žvaníte, abyste zaplácli čas, a my se nudíme a říkáme si, prokrista, ještě ať mluví, ať tu blbost nepřijmeme," řekl poslanec ČSSS Vítězslav Jandák.Dienstbier hájil vládní návrh služebního zákona tím, že má přispět k tomu, aby Česká republika měla do budoucna zajištěnou profesionální státní správu. "Opozice má možnost vybrat si mezi tímto návrhem a podobou služebního zákona, jak byla schválena již v roce 2002," řekl ministr pro lidská práva.Ale jeho kolega Jandák to vidí úplně jinak. "Tento zákon není dobrý. A zákon z roku 2002, a já miluju prezidenta Zemana, je taky blbý," řekl poslanec ČSSD na adresu zákona, který prošel v původní verzi ještě v době, kdy byl premiérem současný prezident Zeman.Opozice se ve středu marně domáhala toho, aby přišel zákon hájit ministr vnitra Milan Chovanec, do jehož kompetence to patří, místo Dienstbiera, kterému opoziční poslanci přilepili přezdívku "ministr bez práce".I původní verze zákona počítá s generálním ředitelstvím. "Považuji proto ten požadavek za vyděračský a hloupý," komentoval požadavek ODS a TOP 09 na to, aby nevznikalo generální ředitelství státní služby. Dienstbier upozornil, že zatímco novela zákona nepočítá s žádnou definitivou pro státní úředníky, když ji opozice zablokuje, bude mít starší verzi zákona s definitivou a výsluhami. Starší verze zákona by byla také dražší - najít by se muselo asi 8 miliard korun, které by stát musel vzít jinde.Dienstbier také znovu zopakoval, že služební zákon od České republiky požaduje Evropská unie, aby mohla země čerpat peníze z evropských fondů. Mělo by to být podle ministra ještě dříve než 1. ledna, ale už ve chvíli, kdy se budou na podzim podepisovat dohody o unijních operačních programech.


Abstract: Jako každý rok přináší úřad práce na začátku října nelichotivé zprávy o zářijovém vývoji nezaměstnanosti. Také v uplynulém měsíci došlo k nárůstu míry nezaměstnanosti, nově se v kraji zaregistrovalo do evidence úřadu práce téměř čtyři tisíce lidí, což je o 44% více než v předchozím měsíci.

Po prázdninách přibyly v Olomouckém kraji čtyři tisíce lidí bez práce

Během září nastoupilo do zaměstnání 1 904 lidí, přičemž celkem je na území olomouckého okresu bez práce 35 036 osob.
Do zářijových statistik se výrazně podepisuje příchod absolventů, kteří nemohou po studiu najít pracovní uplatnění. Celkem jich je 2 683, na konci srpna jich úřad práce registroval 1 838.
Nejmenší míra nezměstanosti v kraji byla v září na Olomoucku 9,1%, největší tradičně na Jesenícku 12,6%.
V okrese Olomouc se míra nezaměstnaosti oproti srpnu letošního roku zvedla o jednu desetinu procenta, stále je však o 0,2% menší než v září loňského roku.
Nezaměstnanost po prádzninách narostla ve všech okresech Olomouckého kraje.
"Po masivním nárůstu nezaměstnanosti v roce 2009 a částečně i v roce 2010 jsme pozorovali v Olomouckém kraji od ledna 2011 setrvalý meziroční pokles nezaměstnanosti. Počet uchazečů o zaměstnání byl na konci jednotlivých měsíců roku 2011 o zhruba 2 až 4 tisíce nižší než ve stejném období předchozího roku. Tento meziroční rozdíl se od dubna 2012 výrazně snížil pouze na stovky osob – a srpen byl prvním měsícem, kdy dokonce došlo k meziročnímu nárůstu počtu uchazečů o téměř pět set osob," pospal vývoj Jaroslav Mikšaník z Krajské pobočky Úřadu práce ČR v Olomouci.
Na konci září bylo v databázi volných míst nejvíce pracovních příležitostí pro pomocné a nekvalifikované pracovníky, dále pro dělnické strojírenské profese – kováře, nástrojaře, slévače a svářeče; řidiče nákladních automobilů, obchodní zástupce, techniky, číšníky a kuchaře. Celkový počet volných pracovních míst se statisticky snížil o více než 200 a na jedno volné pracovní místo připadá téměř 26 uchazečů o zaměstnání.
Ve srovnání s ostatními kraji je Olomoucký kraj s mírou nezaměstnanosti 10,3 % třetí nejhorší, hned za Ústeckým a Moravskoslezským krajem.
"V průběhu září nebylo na ÚP nahlášeno žádné větší hromadné propouštění zaměstnanců. Pouze ministerstvo vnitra a jeho Generální ředitelství Hasičského záchranného sboru ČR oznámilo, že ze Základny logistiky a Opravárenského podniku propustí dohromady necelé dvě desítky zaměstnanců s trvalým bydlištěm v Olomouckém kraji," uzavřel Jaroslav Mikšaník.
okres * počet uchazečů o zaměstnání * meziměsíční změna počtu uchazečů * počet volných míst * počet uchazečů na jedno volné pracovní místo * míra nezaměstnanosti
Jeseník * 2 741 * 44 * 85 * 32 * 12,6 %
Olomouc * 11 405 * 62 * 384 * 30* 9,1 %
Prostějov * 5 476 * 116 * 283 * 20 * 9,5 %
Přerov * 8 048 * 121 * 316 * 26 * 11,5 %
Šumperk * 7 266 * 126 * 302 * 24 * 11,1 %
měsíc a rok * míra nezaměstnanosti (v %) * počet uchazečů o práci * počet volných pracovních míst * počet nezaměstnaných na 1 volné místo
září 2011 * 10,2 * 33 946 * 1 446 * 24
srpen 2012 * 10,1 * 34 567 * 1 593 * 22
září 2012 * 10,3 * 35 036 * 1 370 * 26
Zdroj: MPSV ČR


Abstract: Jak si cyklistiku užít a netrpět? Proč šle ze síťoviny? Proč jsou cyklo rukavice gelované? Proč u cyklo oblečení dominují technické materiály?

Na cyklo oblečení záleží

Příjemný pocit z jízdy na kole lze degradovat nevhodným oblečením nebo naopak umocnit správnou volbou cyklo oblečení. Na co klást důraz při výběru?
Cyklo kraťasy s cyklistickou výstelkou postupně vytlačili šortky a kraťasy s vkládanou výstelkou. Umístění a vhodný tvar výstelky rozloží tlak sedla a výrazně oddálí pocit otlačení. Kvalitní cyklo kraťasy jsou osazeny profilovanou vložkou, která zajišťuje lepší odvzdušnění zatěžovaných partií.
Oblíbeným materiálem tohoto cyklo oblečení je Coolmaxové vlákno s příměsí stříbra, které působí antibakteriálně. Jsou rozlišovány dámské a pánské modely. Mezi příznivci volné módy, MTB a rekreačními jezdci se značně rozšířili volné šortky, které obsahují vnitřní elastickou vložku s výstelkou.
Při cyklistice dochází k rychlému zahřívání organismu a úkolem cyklo oblečení je schopnost rychle odvést vytvořené teplo od těla a snížit pocení. U kvalitního cyklo oblečení jsou dresy a bundy vyráběny z prodyšnějších materiálů a jejich boční partie přímo ze síťovin, které představují nejnižší možnou překážku při odvodu tepla. Rovněž na šle u letních cyklistických kraťasů je používána síťovina.
Kromě nohou a pánve jsou ruce třetí nejzatíženější partií těla na kole. Dobré cyklistické rukavice by měly pohltit velkou část vibrací, které na ruce cyklisty působí. Jejich optimální tvar a dlaň osazená gelovými polštáři mohou výrazně zvýšit pohodlí při jízdě.
Povrch dlaně by měl vykazovat zvýšenou přilnavost k řidítkům a tím zajistit bezpečnost úchopu. Zajímavým materiálem je digitalizované karbonové vlákno. Jemné froté na palci nabízí možnost setřít pohodlně pot z čela během jízdy.
I když to není zcela žádoucí, potřebuje cyklista nebo jezdec na in-linech mnohdy za jízdy obstarat různé záležitosti: telefonovat, spustit přehrávač MP3, vzít si brýle či se vysmrkat. Pro tyto případy je nezbytné cyklo oblečení, které má dobře přístupné kapsy. Jediným přípustným místem, které nepřekáží v pohybu jsou záda cyklisty. Vhodné cyklo oblečení má tedy kapsy právě tam.
Náporové proudění vzduchu, které tolik osvěží v létě, je v ostatních obdobích roku velmi nepříjemné. Cyklisté proto ve svém základním šatníku počítají se skladnou větrovkou, kterou mohou v případě oteplení umístit do zadní kapsy svého dresu. Otrlejším cyklistům vyhovuje vesta se síťovinovými zády.
Soustavný vývoj v materiálech přinesl pevná vlákna s minimální hmotností. Mezi velmi populární cyklo oblečení se dostaly i ultralehké pláštěnky.
Nejde o neprodyšné materiály z dob minulých, ale o technické materiály s velmi dobrou prodyšností a nepromokavým zátěrem. Prodyšnost je navíc v podpaží či na bocích zvýšena vsazením síťoviny či elastických materiálů. Váha do 300 gramů umožní pláštěnku vozit stále s sebou.
www.rogelli.cz.


Abstract: Vůdce libanonského šíitského hnutí Hizballáh šajch Hasan Nasralláh ve středu oznámil, že Hizballáh schválil dohodu s Izraelem o výměně zajatců. Ta by se měla podle Nasralláha uskutečnit během jednoho až dvou týdnů. Oznámily to světové agentury.

Hizballáh přistoupil na dohodu o výměně zajatců s Izraelem

"Oficiálně oznamuji, že přistupujeme na dohodu," citovala Nasralláhovo prohlášení k novinářům v Bejrútu prostřednictvím videospojení agentura Reuters. Dohoda, s níž už v neděli vyslovila souhlas izraelská vláda, předpokládá vydání těl dvou izraelských vojáků, zajatých Hizballáhem před dvěma roky, za pět libanonských vězňů a ostatky zhruba 200 Libanonců, Palestinců a Arabů, kteří byli zabiti při pokusech proniknout do severního Izraele.
Podle Nasralláha budou Izraeli v rámci výměny zajatců také poskytnuty informace o nezvěstném izraelském letci Ronu Aradovi.
Bojovníci Hizballáhu unesli záložníky Ehuda Goldwassera a Eldada Regeva na izraelsko-libanonské hranici 12. července 2006. Při akci osm izraelských vojáků zahynulo a protože útok doprovázela velká exploze, v Izraeli panoval názor, že nepřežili zřejmě ani Goldwasser s Regevem. Olmert v neděli vůbec poprvé řekl, že unesení vojáci podle všeho nejsou naživu.
Kvůli únosu následně vypukla válka, při níž zahynulo na 1300 lidí. Izraelská vláda byla za válku kritizována, protože Izrael měl nečekaně velké armádní ztráty a podle všeobecného mínění i velmi špatnou taktiku. Hizballáh stačil na sever Izraele vypálit na 8000 raket a způsobil paniku nejen v galilejských vesnicích, ale také ve větších severoizraelských městech. Deklarovaného cíle, tedy osvobození obou izraelských vojáků, se navíc v konfliktu nepodařilo dosáhnout.


Abstract: Před 68 lety dopadla atomová puma na město Nagasaki, tři dny po bombardování Hirošimy. I když se často tvrdí opak, shození atomových bomb na Japonsko nebylo z vojenského hlediska příliš důležité, tvrdí autor letošní knihy o jaderných zbraních. O konci války rozhodl podle něj vstup SSSR do bojů s Japonskem.

Japonsko neporazily atomové bomby, ale Stalin

Otázka, že byl jaderný úder na města Hirošima a Nagasaki oprávněný a nutný, byla a zůstává předmětem sporů i po konci studené války. Východní blok byl v odsouzení bombardování samozřejmě oficiálně jednotný, zajímavější však byla debata na Západě. I tam se totiž našli lidé přesvědčení o zbytečnosti atomového bombardování v srpnu 1945. Zhruba před půl stoletím začal historik Gar Alperovitz veřejně obhajovat tezi, že Japonsko bylo připraveno se vzdát, a nejspíše by to udělalo už před začátkem americké invaze, která byla plánována na 1. listopad 1945. argumentuje Radek Panchartek v textu s jiným pohledem na srpnové události v Japonsku a průběh operací, které jim předcházely.Proti Alperovitzovým názorům se postavila celá skupina odborníků, pamětníků i teoretiků (tj. dalších historiků), kteří považovali názor za zcela neopodstatněný a přinejmenším zavádějící. Jejich argumentaci shrnuje text Radka Panchartka na Technetu. V tomto textu bychom rádi představili pohled jednoho z Alperovitzových názorových následovníků, Američana Warda Wilsona. Je autorem knihy "Pět mýtů o jaderných zbraních" (Five Myths About Nuclear Weapons), ve které se věnuje i otázce, zda druhou světovou válku skutečně ukončily atomové bomby dopadající na Hirošimu a Nagasaki. Jeho názory si můžete přečíst také v rozsáhlém textu pro časopis Foreign Policy, který je v podstatě výtahem z knihy.Svržení atomových bomb na Japonsko v roce 1945 na dobových záběrech:
Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptuNejprve jen základní fakta: v srpnu 1945 byly už v moci japonského císařství jen samotné Japonské ostrovy a značné území v Asii, které zahrnovalo dnešní Koreu, část Číny a Mongolska. Japonské námořnictvo jako bojeschopná síla neexistovalo, a tak se Japonsko případné invazi nemohlo bránit jinak než na linii pobřeží. Vylodění amerických sil tak bylo považováno jen za otázku času. Zdevastované Nagasaki v roce 1945Japonské vedení se navíc muselo obávat, že by se k válce mohl přidat i Sovětský svaz. Ten zbytku Spojenců slíbil, že asijskou frontu otevře do tří měsíců po skončení války v Evropě. Termín se blížil a na asijských územích SSSR už byla připravená mohutná armáda o síle cca 1,5 milionů mužů. V této situaci 6. srpna americké letectvo svrhlo atomovou bombu na Hirošimu a 9. srpna na Nagasaki. Japonsko se pak v noci z 9. na 10. srpna vzdalo. Na první pohled se zdá být souvislost mezi těmito událostmi poměrně jasná, až přímočará. Wilson vidí ovšem několik problémů, které dohromady podle něj tradiční interpretací podkopávají. První potíž je podle něj v časovém průběhu celé události. Rozhodnutí o kapitulaci padlo na jednáních japonské vlády, které začalo 9. srpna. Zdá se tedy logické, že příslovečnou poslední kapkou byla informace o zničení Nagasaki. Ale Wilson upozorňuje, že k bombardování Nagasaki došlo až poté, co se ráno japonského času sešla šestice mužů v tzv. Nejvyšší radě, která zemi de facto vládla. Na programu Rady přitom od začátku byla možnost bezpodmínečné kapitulace - předmět, o kterém se na této úrovni seriozně mluvilo poprvé. V určení programu schůzky tedy Nagasaki evidentně nehrálo roli. Americké letectvo během měsíců před Hirošimou podniklo nálety na 68 velkých měst, která byla v průměru z poloviny srovnána se zemí. Nálety zabily kolem 300 tisíc lidí, 750 tisíc zranily a 1,7 milionů připravily o střechu nad hlavou. Před 9. srpnem už v zemi zbývalo asi jen deset měst nad 100 tisíc obyvatel, které se vyhnuly bombardování.
Po zásahu Nagasaki jich bylo devět. Čtyři ležely na ostrově Hokkaido, který americké bombardéry mohly zasáhnout těžko, a jedním bylo Kjóto, které Američané nechtěli ničit kvůli jeho politickému, duchovnímu a historickému významu.
O intenzitě bombardování svědčí i fakt, že na začátku srpna zbývalo pouhých šest nevybombardovaných menších měst s počtem obyvatel 30 až 100 tisíc. Jednání skončilo patem, zastánci různých názorů se nedokázali shodnout a schůze byla přerušena před tím, než se k jejím členům dostaly podrobnosti o bombardování. Rozhodnutí o kapitulaci (s podmínkou, že bude zachována instituce císařství a její významná politická role) nakonec padlo až v následných jednáních v ranních hodinách následujícího dne.Hirošimské bombardování také podle Wilsona nejspíše nemohlo mít roli katalyzátoru jednání o kapitulaci. První zprávu o rozsahu škod dostala Nejvyšší rada už 6. srpna odpoledne od starosty města, další podrobnosti z vojenské komise vyslané do města měla pak dostat až 10. srpna. V mezidobí tedy žádné nové informace nepřišly. Osmého srpna sice ministr zahraničí Togo Šigenori žádal o svolání zasedání kvůli bombardování Hirošimy, ale členové Nejvyšší rady to odmítli, protože otázku (zřejmě) nepovažovali za tak naléhavou. Proč? V kontextu jiných bombardování se totiž Hirošima nemusela japonským představitelům jevit nijak výjimečnou událostí, domnívá se Wilson. Vybízí nás k myšlenkovému experimentu: představme si, že jsme vrcholní japonští představitelé v létě 1945.Začněme třeba v půlce července: 17. července nás po ránu uvitá zpráva, že během předchozí noci byla Američany napadena čtyři města: Oita, Hiratsuka, Numazu a Kuwana. Oita a Hiratsuka byly zničeny více jak z poloviny, Kuwana ze 75 procent a Numazu bylo prakticky srovnáno se zemí, když bylo bombardováním a požárem zničeno z více jak 90 procent. O tři dny později byla napadena další tři města, z nichž Fukuki bylo zničeno z více než 80 procent. Za další dva dny (tedy v noci na 22. července) bylo bombardováno dalších šest měst a jedno z nich, Ičinomija, bylo zničeno z více jak tří čtvrtin. Druhého srpna došlo k náletům na čtyři další města. Jedno z nich, Tojama (kolem 150 tisíc obyvatel), bylo zničeno prakticky celé, z více jak 99 procent. V dalších dnech byla bombardována další čtyři města. A pak přišel 6. srpen, kdy bylo napadeno jediné město, Hirošima, které bylo také z velké části zničeno s velkými škodami na životech a nepřítel použil nějaký nový typ bomby. Jinými slovy: z 26 měst bombardovaných ve třech týdnech před Hirošimou byla třetina zničena z větší části než Hirošima. Rozsah jaderného útoku prvními atomovými zbraněmi také nebyl o mnoho větší než u kobercového bombardování běžnou municí při velkých náletech předtím. Těch se účastnilo až 500 strojů najednou, každý nesl 8 až 10 tun bomb. Velké nálety, jako ten nejničivější na Tokio, tak města zasypaly 4 až 5 kilotunami TNT. První dvě jaderné zbraně měly sílu 16,5 (Hirošima) a 20 kilotun (Nagasaki). Pro ilustraci postoje japonských politiků k bombardování Wilson cituje v létě 1945 už bývalého ministra zahraničí Šideharu, který si dva dny po bombardování Tokia, kdy zahynulo 120 tisíc lidí, zapsal: "Lidé si nakonec na denní bombardování zvyknou. Časem se tím jejich odhodlání a jednota jen posílí."
Jak poznamenává Wilson, Šidehara byl představitel umírněné politiky, ne radikál. Také se zdá, že japonští představitelé, ač to zní neuvěřitelně, nejspíše předpokládali, že se obyvatelé naučí s bombardováním žít. Japonská Nejvyšší rada se náletům podle dochovaných materiálů v podstatě nevěnovala. Krátce se o nich mluvilo v květnu, a pak až na zasedání 9. srpna, kdy se mluvilo o kapitulaci, uvádí Wilson. Proč by tedy útok na Hirošimu měl být nějak výjimečný proti spoušti předchozích týdnů? Proč se Japonci nevzdali někdy po zničení 66 měst před Hirošimou? Na námitku, že roli v rozhodnutí mohla hrát i novota jaderné zbraně, Wilson připomíná, že Japonsko mělo jaderný program. Alespoň někteří členové Nejvyšší rady si po Hirošimě vyžádali od vědců informace a rady. Nejen, že tedy věděli, jaká je povaha nového nebezpečí, ale dost možná si byli vědomi i toho, že atomové zbraně nelze vyrábět na běžícím pásu. (USA by měly další bombu připravenou patrně 19. srpna, a pak někdy v září 1945.) Mnohem větším šokem, než použití jaderné zbraně, byl podle Wilsona vstup SSSR do války. Sověti měli s Japonci podepsanou smlouvu o neútočení do dubna 1946, ale zároveň se zavázali i Spojencům, že vstoupí do války s Japonskem přesně tři měsíce po ukončení války v Německu. Tak se i stalo, bojové operace začaly 9. května v 0:43 moskevského času. Japonce informovali hodinu předem. Boj byl poměrně jednostranný. Ztráty Japonců byly v průběhu operace trvající prakticky až téměř do konce srpna desetkrát větší než sovětské. To, že jde o vážný problém pro Japonsko, bylo však jasné už s vyhlášením války. Japonští představitelé měli dvě základní představy, jak "důstojně" vstoupit do jednání o příměří a vyjednat si jiné podmínky než bezpodmínečnou kapitulaci, kterou žádali Spojenci. Podle dostupných svědectví mnozí japonští činitelé počítali se Stalinovou pomocí při zprostředkování příměří. Motivací SSSR měla být snaha o oslabení vlivu ostatních spojenců, především USA. Japonci ovšem nevěděli o Stalinově závazku vstoupit do války do tří měsíců od konce bojů v Evropě. Pohled na Hirošimu asi hodinu po svržení atomové bomby (6. srpna 1945)Další japonští politici a generálové se domnívali, že by bylo možné získat i vojenské vítězství. Doufali, že se japonskými silám podaří bránit domovské ostrovy při nevyhnutelné americké invazi natolik urputně, že Američany donutí k jednáním o příměří. Riziko velkých ztrát si uvědomovali i Američané, kteří se právě proto chtěli invazi pokud možno vyhnout.Obě tyto varianty japonského postupu se vstupem SSSR do války padly. Stalin už nemohl být prostředníkem příměří, navíc otevřel novou frontu. Sověti se mohli na západní pobřeží Japonských ostrovů, hlavně těch severních, dostat za minimálního odporu japonských sil. Ty byly vázány na jižních ostrovech a východním pobřežím hrozbou americké invaze, odhaduje Wilson. Výsadky na Kurilské ostrovy a Sachalin skutečně proběhly bez problémů a je možné, že Sověti by mohli provést i další obojživelné operace, i když na velkou obojživelnou akci prostředky zřejmě neměli.Zároveň bylo japonským politikům jasné, že na diplomacii už nezbývá mnoho času. Americká invaze podle japonských výzvědných služeb neměla přijít dříve než za několik měsíců, ale bylo velmi pravděpodobné, že Sověti by na japonské domovské půdě mohli být za několik týdnů, uvádí Wilson (toto je diskutabilní tvrzení: není jasné, zda by Sověti invazi přímo na japonské mateřské ostrovy opravdu zvládli, i když odpor Japonců by byl skutečně asi poměrně slabý).A bylo to jasné už dávno před invazí: v červnu 1945 na zasedání Nejvyšší rady zaznělo, že o osudu císařství rozhodne sovětský vstup do války. A že udržení míru se SSSR je absolutně nezbytné, pokud má Japonsko dále pokračovat v boji. Japonsko se tak muselo vzdát i bez hrozby atomové zbraně, domnívá se Wilson. Atomová zbraň ovšem měla svůj význam, tvrdí Wilson. I v tom, že se hodila japonskému vedení k vytvoření "příběhu nevyhnutelné porážky". Díky ní mohli japonští představitelé tvrdit, že válku neprohráli oni a jejich rozhodnutí, ale nová zázračná zbraň nepřítele, proti které nebylo obrany. Dokázali tak ospravedlnit a zároveň zakrýt katastrofální situaci, do které svou zemi zavedli: 80 procent větších měst bylo vybombardovaných a z velké části zničených. Armáda za sebou měla jen řadu porážek. Letectvo nedokázalo ubránit zemi před nálety, námořnictvo bylo v podstatě zničeno, či se muselo ukrývat v přístavech. Obyvatelé hladověli a průmysl byl zničený. Propaganda přitom Japoncům tvrdila opak: že situace je skvělá a vítězství nakonec nevyhnutelné. S Hirošimou a Nagasaki se náhle nabídla geniální možnost úniku ze stahující se smyčky lží: nepřítel disponuje něčím strašlivým, a boj je tedy zásahem vyšší moci předem prohraný. Jiný pohled na bombardování Hirošimy a NagasakiNavíc by se daly najít i další "synergie", které japonskému vedení pomohly udělat porážku o něco méně trpkou. Použití atomové zbraně proti jeho obyvatelstvu náhle proměnilo Japonsko z brutálního agresora v politováníhodnou oběť nových, strašlivých sil. Odkaz na brutalitu Spojenců, přesněji Američanů, by se také mohl hodit u případného soudu, který japonským představitelům musel tanout na mysli. V té době totiž už v Evropě začaly procesy s nacistickými pohlaváry. Tvrzení o rozhodujícím účinku atomových zbraní ostatně muselo vyhovovat i americkým představitelům. Zvyšovalo prestiž americké armády i celé země. Navíc projekt Manhattan stál dvě miliardy dolarů (zhruba 50 miliard v dnešních dolarech), takže bylo záhodno demonstrovat jeho úspěch.Dodejme, že i Wilson upozorňuje, že americké vedení nebylo jaderným argumentem zaslepeno. Nevěřilo, že válku rozhodly právě a pouze atomové zbraně. Až časem se z toho stalo dosti rozšířené přesvědčení.Americkým diplomatům také muselo být jasné, že je čeká měření se Sovětským svazem. Atomová karta měla v této partii značnou váhu. V takové situaci mohli snadno projevit (úmyslnou i podvědomou) tendenci snižovat podíl svého budoucího nepřítele na americkém vítězství. Z pohledu USA byla druhá světová válka přece jen především válkou v Pacifiku. Její začátek vyznačuje Pearl Harbour a konec atomový hřib nad Nagasaki.


Abstract: Kastelánům se podařilo změnit dětský sen ve skutečnost. Platí to však skutečně? Většina kastelánů v Moravskoslezském kraji na hradech a zámcích nebydlí. Jejich pracovní doba však téměř nekončí. "Ani když hrad usíná, kastelán volno nemá. Není to práce, je to poslání," shodují se.

Jak se žije kastelánům na hradech a zámcích

"Na hradě jsem téměř pořád, a i když jedu domů, stále přemýšlím, co by se ještě mohlo udělat, jak přilákat další návštěvníky," říká kastelán hradu Hukvaldy Miroslav Holiš. Mezi svými zkušenějšími kolegy je vlastně benjamínkem - je mu teprve dvaadvacet let a na Hukvaldech letos zahájil svou druhou sezonu.
"Rodiče sice chtěli, ať jdu dále studovat, udělal jsem úspěšně i přijímačky na vysokou školu, ale když se pak naskytla tato příležitost, dal jsem přednost hradu. Dělám to, co jsem chtěl a co mě baví. Historie mě vždycky zajímala, zejména středověk, a hrad Hukvaldy, o němž jsou první zmínky již z roku 1285 a založila je hrabata z Hückes〜wagen, jsem měl vždycky rád," tvrdí Mirek Holiš, který pochází z nedalekých Kozlovic a sám aktivně vystupuje se skupinou historického šermu. "
Téměř každý týden tu čeká návštěvníky bohatý program, zanedlouho začíná další ročník festivalu Janáčkovy Hukvaldy, navíc nám zatím letos přeje počasí," pochvaluje si mladý kastelán, který dělá i průvodce po zdejším hradu. "Občas se stane, že vás nějaký zvědavec dokáže otázkou zaskočit. Leccos jsem znal, ale stále se snažím získávat další a další informace a zajímavosti. A to mě na této práci baví," dodává.
Správkyně, kastelánka, průvodkyně, pokladní, ale i obecní kronikářka - to vše v jedné osobě je Jaroslava Holubová, která již sedm let působí na hradu Starý Jičín, o němž pocházejí první zmínky již z roku 1240. "Jsem i hospodská - na hradě totiž máme pro návštěvníky malou hospůdku," směje se kastelánka. "Všechno to ale dělám ráda, a pomáhá mi v tom i celá rodina. Už si zvykli a mají hrad rádi stejně jako já," tvrdí. Jako průvodkyně uplatní své znalosti němčiny, ruštiny, španělštiny, nezaskočí ji ani esperanto.
Ke zdejšímu hradu, který byl dlouho jenom zřícenina a teprve v posledních letech jej obec Starý Jičín postupně zvelebuje, má vztah už od dětství, kdy sem jezdívala k tetě na návštěvu. "Vždycky jsem si představovala, jak večer hrad ožívá, jak se tu tančí, znala jsem všechny zdejší pověsti, o čertovi, který přišel v přestrojení za bohatého šlechtice, aby usiloval o dceru hradního pána, i mnohé další," vzpomíná. "Úředničina, kterou jsem dělala předtím, mi vůbec neseděla. Zdejší hrad mi doslova změnil život, i když jsem se musela hodně naučit. Už jako dítě jsem tu vždycky hledala poklad, a ten jsem nakonec našla právě v této práci."
Na hradě je šest dní v týdnu, v pondělí, kdy je zavřeno, jezdí po úřadech a vyřizuje další agendu. "Lidé mají o práci kastelánů různé představy. Mnozí si myslí, že půl roku děláme, a další půlrok máme volno. Ale tak to není. Kdyby měl den osmačtyřicet hodin, stále by bylo co dělat. Taková je daň za kousek romantiky a splněného snu," říká.
Svůj sen z dětství si splnil i kastelán kunínského zámku Jaroslav Zezulčík. "S rodiči jsme často jezdili po hradech a zámcích. Již tehdy jsem snil o povolání kastelána a bydlení na zámku," tvrdí Zezulčík. Vystudoval historii a před dvanácti lety se zapojil do projektu záchrany barokního zámku v Kuníně, jemuž zcela propadl. Pro veřejnost byl poprvé otevřen před pěti lety. Osobně se zná i s řadou šlechtických rodin a jejich potomků, kteří pravidelně do kunínského zámku přijíždějí. "Nechci, aby tady bylo jen muzeum nábytku, ale živý dům, kam se budou lidé rádi vracet. Když zámek v zimě osiří, vždycky už se těším na jaro a zástupy turistů," přiznává.
Ten, kdo někdy zavítal na hrad Sovinec, určitě zná jméno Zdeněk Zedek, nebo spíše jeho přezdívku Mlok. Hofmistr nebo Purkrabí, jak se mu také říká, patří k nejbližším spolupracovníkům zdejšího kastelána Pavla Zástěry a je hlavním organizátorem většiny kulturních akcí. Přestože přes týden pracuje jako technik v elektrárně v Třebovicích a bydlí v Ostravě, když začne na hradě sezona, většina jeho volného času a víkendů patří Sovinci. A to už deset let.
"Já tomu říkám záliba, moje manželka prokletí. Přestože jsou na hradě polní podmínky, jak žena, tak obě děti jezdí se mnou," říká Zdeněk Zedek, který stojí v čele Sdružení přátel hradu Sovinec. "Hraji i Haničku Husičku, opilého rytíře, koně… dělám prostě všechno, co je potřeba," směje se. A z čeho má největší radost? "Když lidé odcházejí spokojeni, s úsměvem, když vidím lesk v dětských očích… to je to, co nás žene stále dál a víme, že děláme svou práci dobře," dodává závěrem Mlok.


Abstract: ...aneb touto převrtěnou větou ze Švejka by mohl začínat možná celý román o tom, kterak nám EU dává najevo, jak bere náš stát jako plnohodnotného člena.

Tak nám chtějí odvolat Klause...

Jak funguje standardní parlamentní demokracie tu asi většina čtenářů ví. Že je jakási moc výkonná, na jejímž vrcholu je prezident a vláda, moc legislativní, na jejímž vrcholu je parlament tvořený sněmovnou a senátem a moc soudní.
Že si v naší zemi jednotlivé moci v poslední době moc nerozumí, to je asi pravda. Přesto nikde v tomto schématu nevidím moc Německá a moc Francouzská. A přesto se dozvídám, že právě tyto země si nárokují odvolání prezidenta v případě, že urychleně nepodepíše Lisabonskou smlouvu.
Pojďme se na to podívat ze strany prezidenta, nebo koneckonců ze strany všech lidí. Je tu patrná obava z omezení suverenity národa a možnost problémů konkrétních obyvatel tohoto státu, kteří možná mohou přijít o své majetky. Je velmi smutné, že to, na co poukazuje v současné době Václav Klaus už dávno nebylo dojednáno. Nemíním se zde přít, zda-li na to poukazoval již dříve či nikoliv. Pokud ano, bylo by to pro tehdejší vládu o to smutnější, ale pro důležitost požadavku dodatku je to více méně jedno. Václav Klaus je
svobodným člověkem, který má právo vyjadřovat své názory a prosazovat je v maximální míře, jakou mu ústava umožňuje. A pokud se má s nechutí podepsat pod dokument, se kterým jinak nesouhlasí, ale může žádat, abyv tomto dokumento proběhla nějaká změna. Zda-li mu bude či nebude nakonec vyhověno je věc jiná. Ale to právo mu nelze odepřít.
A já se tedy ptám - na základě čeho si dovolují Francie a Německo prohlásit cosi ve smyslu, že bude třeba podniknout kroky k "sesazení" Václava Klause? A není to náhodou důkaz přesně toho, co sám Václav Klaus říká? Ztrácíme suverenitu! A po podpisu Lisabonské smlouvy ji ztratíme téměř úplně. A Německo s Francií nám zcela jasně už předem ukázaly, jak s námi hodlají "spolupracovat" - tedy chystají se nám diktovat co můžeme, co nemůžeme a jakého máme mít prezidenta. Chtějí nás učit demokracii, chtějí od nás poslušnost a za odměnu nám stále drží uzavřené pracovní trhy například. Jsem rád, že jsme si opravdu "rovni".
Takže vivat EU - budoucí pravdoláskový stát, kde se všichni budou mít rádi a budou se mít dobře. Jen někteří se budou mít radši a lépe.


Abstract: Případy šikany mezi žáky dotlačily k rezignaci ředitelku základní školy v Bohuňovicích na Olomoucku. Česká školní inspekce (ČŠI) má za to, že nedodržela zákon. Vedení školy podle inspektorů pochybilo, když se neřídilo doporučením expertů. Obec teď hledá nového ředitele.

Šikana na základní škole stála ředitelku místo, nedokázala ochránit žáky

V polovině srpna bude mít starosta Bohuňovic Jiří Slepica jasno o tom, kolik lidí se přihlásilo o donedávna horké křeslo ředitele místní základní školy. Do nynějších letních prázdnin patřilo Janě Divišové, smetla ji však šikana, která se rozšířila mezi dětmi.Obětmi několika spolužáků byli postupně dva chlapci v jedné třídě. A to již v minulém školním roce 2014/2015 a poté i v tom nedávno skončeném. Fakt, že se šikana na bohuňovické základní škole objevila, potvrzují závěry ČŠI. Jako první situaci ve třídě prověřovali ve druhém pololetí školního roku 2014/2015 specialisté z pedagogicko-psychologické poradny."Výsledkem bylo potvrzení šikany ze strany několika žáků. Na pokračující šikanu byla ředitelka školy upozorněna v červnu 2016, kdy obdržela od školského poradenského zařízení oznámení o podezření ze šikanování," přiblížil za ČŠI Ondřej Andrys, náměstek ústředního školního inspektora.Právě v pedagogicko-psychologické poradně se poprvé dostaly na světlo podrobnosti o útocích, jimž čelil nejdřív jen jeden z chlapců."Až tam jsem se dozvěděla, co všechno mu dělali: brali věci, kopali do něj a strkali, nadávání bylo na denním pořádku," vylíčila hochova matka pro regionální Deník, který o případu informoval jako první. S bohuňovickou školou následně začali spolupracovat zástupci poradny, zakrátko bylo podle ní po problémech.V dalším školním roce - to znamená vloni na podzim - se ovšem vrátily. Proti ženě se na třídních schůzkách měli postavit rodiče útočníků a svalovat vinu právě na jejího syna. Zakrátko proto odešel na jinou školu. Agrese ani přesto ze třídy nezmizela, cílem se stal další chlapec. Opět promluvil až v poradně.
Zajímá vás dění v krajích?
Za cenu jednoho vydání získáte všechny regionální přílohy.
"Děti mu začaly nadávat, bít ho, ale syn nám nic neřekl," svěřila se jeho máma.Právě kvůli návratu nebezpečné šikany po určitém zlepšení vedení základní školy podle ČŠI pochybilo."Školou přijímaná opatření byla jen částečná a krátkodobá, takže došlo k recidivě," upozornil Andrys. Uvedl, že škola nevyužila zprávu z psychologické intervence, kterou vypracovali odborníci z pedagogicko-psychologické poradny ve druhém pololetí školního roku 2014/2015."Mimo jiné obsahovala doporučení pro další práci s kolektivem třídy," přiblížil náměstek ústředního školního inspektora. Přímo ředitelka školy podle něj doslova nezajistila dodržování školského zákona."Zejména v oblasti bezpečnosti a ochrany žáků před rizikovými jevy. Nevytvořila podmínky pro jejich předcházení," doplnil Andrys.Ředitelka Divišová nechtěla koncem letošního června v závěru školního roku dění ve třídě nejprve příliš komentovat."Že už byl problém loni? To bylo ukončeno. Je to něco úplně jiného," reagovala na dotazy Deníku Divišová. Odvolávala se tehdy na skutečnost, že případ ještě nebyl uzavřen."Naším zájmem je vše důkladně prošetřit a přijmout opatření. Už jsme byli i u odborníků a vše jsme zajistili," doplnila Divišová, která ovšem podle informací MF DNES z čela školy sama odešla."Podala rezignaci na místo ředitelky a ukončila pracovní poměr dohodou k 30. červnu 2016. Obec jako zřizovatel neměla ještě v době podání rezignace k dispozici závěry šetření ČŠI," upřesnil starosta Bohuňovic Jiří Slepica.Od konce června proto hledá jejího nástupce. Konkurzní řízení už schválili bohuňovičtí radní, přihlášky mohou zájemci posílat do 15. srpna. Slepica počítá s tím, že nový ředitel či ředitelka přijme na základě zjištění školní inspekce adekvátní opatření a bude spolupracovat s experty z pedagogicko-psychologické porady."Závěry České školní inspekce jsou jednoznačné. Ale celá věc kolem šikany byla ještě před výsledky jejího šetření medializována takovým způsobem, že poškozovala dobré jméno školy i zřizovatele. Naše škola má dobrý zvuk i kvalitní pedagogický sbor," uzavřel Slepica.


Abstract: Zima už kalendářně skončila a i přes mrazivé teploty v brzkých ranních hodinách dosahují teploty přes den k 15 stupňům Celsia. Mnoho motoristů v těchto dnech řeší problém: přezout pneumatiky už teď, nebo ještě počkat?

Do pneuservisu se objednejte na příští týden

Přezutí ze zimních pneumatik na letní se doporučuje v době, kdy průměrná denní teplota vzduchu stoupne na 7 stupňů Celsia. Problém nastává, pokud je – podobně jako v těchto dnech - brzo ráno teplota vzduchu na nule (či lehce pod ní) a přes den stoupá k patnácti stupňům. V takovou chvíli je lepší s přezutím počkat až do doby, kdy teplota bude i v noci alespoň sedm stupňů.
Podle informací meteorologů by o tomto víkendu měla teplota stoupnout až ke dvaceti stupňům. Stát se může cokoliv, nicméně výraznější ochlazení je už značně nepravděpodobné. Příští týden je tedy vhodný k návštěvě pneuservisu. A pokud nejezdíte brzo ráno či pozdě večer nebo v noci (kdy jsou nízké teploty), přezout můžete už nyní.
Letní pneumatiky mají tvrdší směs než zimní. Doporučuje se, aby vzorek měl alespoň 4 mm. Kvalitní pneumatiky stojí od 1500 korun výše (za 1 kus), levným pneumatikám z hypermarketů je dobré se vyhnout. Výměna pneumatik přijde na zhruba 500 korun; pneuservisy mají nyní zatím obvykle volno, v následujících dnech se ale dá očekávat značný nápor zákazníků.


Abstract: Známé úsloví říká, že má kočka několik životů. Někdo tvrdí, že sedm, jiní si stojí za číslem devět. Ale i psi mají více životů, jak ukazuje kokršpaněl Buddy z Velké Británie. Ten přežil dva pády z útesu a ještě si čubičkou doplaval pro pomoc k jeden a půl kilometru vzdálené jachtě.

Kokršpaněl přežil dva pády z útesů a ještě si doplaval míli pro pomoc

Zní to jako příběh z pohádky, ale když vám pes spadne z útesu, tak to ještě nemusí nutně znamenat, že pád nemůže přežít. Buddy žijící se svými páníčky nedaleko Studlandu v hrabství Dorset se rozhodl pronásledovat zajíce a zapomněl přitom, kde se nachází. Během několika chvil tak neovladatelně letěl vzduchem z útesu.
Pětiletý kokršpaněl padal z výšky zhruba 30 metrů a přestože se jednou během pádu zachytil na malém vyvýšeném místečku, podle očitého svědka poté znova sklouzl a spadl přímo do moře. Snaha vyškrábat se zpět na skálu byla zcela marná. Když ho vlny přes snahu dostat se zpět na pevninu odnesly asi deset metrů od břehu, změnil taktiku a začal plavat směrem na širé moře.
Pes se třásl
Za neuvěřitelné dvě hodiny doplaval pes k zakotvené jachtě, kde si ho dvojice lidí všimla a vytáhla na palubu. Nejvíce překvapený mořským nálezem byl jejich vlastní pes, nesoucí taktéž jméno Buddy, který s nimi byl na palubě lodi.
Mořský ztracenec byl velmi nervózní a třásl se. Pár mu dal napít a po chvíli ho předal muži jedoucímu na motorovém skútru na pevninu. Tam se Buddy konečně setkal se svým páníčkem.
"Nemohu uvěřit tomu, že prošel takovým dobrodružstvím a přežil. Je to opravdový zázrak," uvedl nadšený majitel psa Steve Kingsley.
Má štěstí, koupí mu los
"Vzal jsem ho jen na takovou menší procházku a on po honění zajíce vyvolal takovou obrovskou záchrannou akci, do které byli začleněni snad všichni na pláži i na moři. Má opravdu obrovské štěstí, mám takový pocit, že mu o víkendu koupím los," smál se páníček pětiletého kokra.
Tvrzení, že byli do akce zapojeni snad všichni, nebylo vůbec nadnesené. Pobřežní stráž vyslala na pokyn kokršpanělova majitele zprávu pro všechny lodě v okolí, ať se dívají po psovi plavajícím v moři. Zprávu slyšeli i jeho zachránci Steve Moran a jeho žena Annette, kteří psa za několik desítek minut dalekohledem skutečně zahlédli a zachránili.