Abstract: Coby juniorský mistr Evropy v motokrosu měl před sebou kariéru, která by mu zajistila stálé místo ve světovém šampionátu. Proto raději závodil v zahraničí, protože zdejší konkurenci už v osmnácti přerostl. Jenže občas se přece jen na domácích tratích ukázal a právě jeden z těch podniků se mu stal osudným: Michael Špaček 26. září 2009 tragicky havaroval na okruhuv Lokti nad Ohří. Přes dva týdny bojoval o život v plzeňské nemocnici, jenže marně. Rozloučit se s ním přišlo přes 400 lidí.

Málo pravděpodobná smrt. Mladíka Špačka zabila jeho motorka

Janek Ledecký, sám motokrosový fanoušek i jezdec, tehdy v obřadní síni seděl s kytarou a zpíval píseň, jejíž název sem jako by tak nějak nepatřil – Nikdy to nevzdám.
Když dozněla jeho poslední slova i akordy, rázem se ze dvora rozeřvalo 20 motorek, téměř jako salva, která "tam někam nahoru" doprovází hrdiny.
Petr Kovář, třináctinásobný mistr republiky a ostřílený chlap, zase málem svou pohřební řeč utnul v polovině. Zmítaly jím emoce, z očí se valily slzy. I tak přes ně hleděl na první řadu, v níž stáli Michaelovi nejbližší: matka Andrea, otec Stanislav a bratr Dominik.
Později pak Kovář vysvětloval: "Už jsem mluvil na více pohřbech přátel z motokrosu, ale tohle je něco jiného, byl to mladý kluk, hodně mladý. Vždyť já ho i trénoval, znám se s jeho tátou, závodili jsme spolu."
A z proslovu, který strašnickým krematoriem zněl, pak mnohým utkvěly následující věty: "Byl to bojovník! Bojovník, ale vždy s úsměvem a dobrou náladou. Pro svoji upřímnou povahu měl mezi svými vrstevníky mnoho přátel nejen okolo tratě. Ať přijel na závody kamkoliv po celé Evropě, neměl problém si s každým popovídat. Buďte jako on – bojujte jako bojoval on, buďte tolerantní a dobří k sobě navzájem."
Michael takový byl. Ač ve věku puberťáka, v hlavě měl profesionální přístup, touhu stát se motokrosovým jezdcem světového formátu a nespokojit se jen s tím, že doma "převálcuje" všechny.
Však i jeho otec Stanislav bezprostředně po kremaci pro deník Aha! říkal: "Míšu jsem z očí do očí nikdy přehnaně nechválil a byl tvrdý a kritický. Za poslední roky ale udělal obrovský výkonnostní i morální pokrok a mě mrzí, že jsem mu nestihl říct, že před ním smekám klobouk. Vždyť kolik znáte mladých kluků, kteří dodělali v pohodě školu, nikdy nekouřili, nepili alkohol? Moc ne. A o nějakých drogách ani nemluvím. Míša byl velký bojovník a fajn kluk, což poznáte i z diskusí na různých webech, a lidé ho měli rádi."
Špaček senior, jinak třeba španělský šampion v enduru, sám po jednom karambolu na motorce bojoval o život. Zlámal si vaz i krční obratle, a když se dostal z nejhoršího, lékaři mu upřímně řekli: "Jste jeden z tisíce, co něco takového přežil."
Pro leckoho by to bylo varování, jenže lidi, kteří mají závodění v DNA, prostě neodradíte. A tak se k motorkám vrátil. Po Evropě jezdil ve svém karavanu, doprovod mu dělala manželka a věrná fanynka Andrea. A nechyběla ani tenkrát v březnu 1991 ve Španělsku.
Jenže když se tehdy vraceli domů, najednou na dálnici přišla obrovská rána. Do karavanu Špačkových vrazil kamion a hrozilo nejhorší.
"Museli jsme rychle rodit ve Francii. V osmém měsíci, v malém městečku u Avignonu. Šílené, zběsilé," popisoval Špaček senior.
Syna sice od motorek neodrazoval, naopak jako správný otec podporoval i trénoval, vždyť ho na ni posadil už ve čtyřech letech, jenže při jeho jízdě zároveň trnul. "Při každém jeho odjetém kole jsem se modlil a bál se." A sám si těsně po nehodě vyčítal: "Řeknete si – co je to za chlapa? Srazí si vaz a jde do toho znovu. Tahá s sebou těhotnou manželku na závody, až předčasně porodí, a ještě nemá dost? Nepoučil se?"
Věděl dobře, že motokros je rizikový. Že bolí, že hrozí zranění...
"Tento sport je rizikový a říkal jsem to i mé ženě v jiné situaci. Když byl Míša v kritickém stavu v nemocnici, vyrazili jsme ještě s mladším synem na kola a ona na něho najednou křičela, aby ve sjezdu vůbec nepřidával. Museli jsme se zastavit a vyjasnit si, že buď budeme žít normálně s tím, že se budeme snažit nedělat nadbytečné riziko, anebo můžeme řešit otázky, jestli se nám něco stane, když třeba vyjdeme před dům a spadne na nás ze střechy taška nebo se nabouráme v autě. To přece nejde, tragédie nás nesmí ochromit," řekl den poté, co jeho syn zemřel. Byla to souhra okolností. Takových těch "drobností", které samy o sobě neznamenají moc, jenže když se nakupí a přijdou náraz, je z toho tragédie.
Takový scénář, kterému byste dopředu nevěřili, kroutili nad ním hlavou, s ironií se mu vysmívali. Pakliže věříte v osud, můžete nadávat na něj, že takhle všechno zinscenoval. Věříte-li v Boha, můžete se ptát jeho, proč přichystal jednotlivé nástrahy, aby lidé trpěli...
Však i Špačkův otec po nehodě říkal: "Míša má v osudu napsáno, že jeho cesta nepůjde rovně."
Do Lokte tenkrát přijel, aby vypomohl na republikovém šampionátu družstev. A mohla to být pomoc, jak se patří, protože ještě v posledním kole závodu třídy MX2 byl Špaček druhý a stíhal vedoucího jezdce.
Smířit se stříbrem se nemohl, vždyť jak už výše popisoval otec i motokrosař Kovář, takovou náturu bojovník Špaček neměl. A tak zkusil zatáhnout ještě víc, přece jen výhra chutná lépe než stříbro, jenže na jednom z posledních skoků, pár desítek metrů před cílem, se mu náhle zastavil motor jeho kawasaki.
To ho při letu vychýlilo z osy, převážil se směrem dolů a následoval nekontrolovatelný pád přes řidítka. Ten by sám o sobě moc neznamenal, možná zlomeninu, pár ran, jenže k zemi si to z výšky "štrádovala" i jeho motorka, která ho ke vší smůle zasáhla do hlavy.
"Michael měl strašnou smůlu. Při takových situacích končí pádem přes řídítka jen kolem deseti procent jezdců a jen v naprosto ojedinělých případech hrozí kontakt s motorkou," říkal už tehdy Petr Kovář.
Všem – i těm, které fyzika nikdy moc nebavila – asi dojde, co stokilová mašina znásobená silou přitažlivosti udělá.
Špačkovi vážně poranila lebku, zlomila ruku a navíc u něj došlo k zástavě srdce. U těžké sekce, o které ještě později bude řeč, však stál lékař, jenž měl dlouholeté zkušenosti s resuscitací. I proto se podařilo jezdce oživit, pak následoval rychlý transport helikoptérou do plzeňské nemocnice, kde byl – jak je v podobných případech zvykem – udržován v umělém spánku.
"Situace je stále vážná a zůstává bez změn," psal tři dny po karambolu jeho otec na internetové stránky jejich týmu, když se o případ začala velmi vážně zajímat média.
Lékaři už tehdy mluvili pesimisticky, nechtěli v Michaelových blízkých živit naději, o které nebyli přesvědčení.
Rodina však – tak jak by to udělala každá jiná – přece jen věřila. Hnal je případ jejich známého, jehož třináctileté dceři na závodech kůň prošlápl hlavu. Chyběl jí kus mozku, a byť doktoři říkali, že je to beznadějné, dokázali se osudu postavit a dívka se jen s minimálním tělesným handicapem vrátila zpět do běžného života.
Byl tu i příběh – byť ne tak vážný – fotbalového brankáře Petra Čecha. Anebo švýcarského sjezdaře Albrechta, který po pádu na slavném Hahnenkammu byl dlouho v umělém spánku, lékaři ho téměř odepsali, ale on se stejně na lyže vrátil.
Jenže u Michaela to bylo složitější. Nejdřív léčbu komplikoval nitrolební otok, i proto po necelém týdnu přišla z nemocnice zpráva: "Kritická doba se pro Michaela prodlužuje."
O dalších pár dní později se objevil záblesk naděje, otok ustupoval, ale přišla další komplikace. V oblasti hrudníku se objevila infekce, navíc kvůli utlumené funkci mozku (vlivem umělého spánku) se výrazně zatížila činnost jater a ledvin. A tak se po dvou týdnech od nehody Špačkův stav zhoršil. "Lékaři říkali, že je to špatné. Nám zbyla jenom naděje a víra v zázrak. Naděje ale každým dnem ubývalo a nebylo jí moc," vzpomínal Michaelův otec.
Ještě v pátek se za ním jela do nemocnice podívat Špačkova přítelkyně Irena. Odjížděla v šoku, protože stav její lásky se zrovna ten den výrazně zkomplikoval. O dva dny později pak na Facebook napsala: "Nechci o tebe přijít. Zvedej se z tý blbý postele. Doktor ať si mele kraviny, ty se musíš uzdravit!" Jenže ten samý den, tu stejnou neděli, mu začalo slábnout srdce a v noci na pondělí zemřel.
Po 17 dnech se i ta nicotná naděje a víra vytratily...
Už takhle bylo ve smutném scénáři těch malých "drobností" až až.
Jenže je tu ještě jedna – trať, na které se jelo. Loketské serpentiny, jak se areálu říká, jsou nejtěžším tuzemským okruhem, to proto, že se tu až do letoška jezdil světový šampionát, a tak ta nejlepší esa prostě potřebují odpovídající skoky i technické části. A právě pasáž, kde se tragédie přihodila, byla na tuzemské poměry výjimečně těžká.
Ano, Špaček coby světa znalý motokrosař ji měl zvládnout, zvlášť chtěl-li sám zamířit mezi elitu. Ale i tento detail sehrál nejspíš svou roli...
I proto si Špačkovi přáli, aby smrt jejich syna byla poučením.
I příběh Michaelovy rodiny je však poutavý. Otec, úspěšný motokrosový a endurový jezdec, kvůli závodění emigroval. Stal se španělským šampionem, jezdil za Německo, na závodech s ním často jeho někdejší českoslovenští kamarádi museli mluvit potají. "Kdyby nás někdo napráskal, s ježděním do zahraničí by byl konec," vzpomínal Kovář.
Po revoluci se však s rodinou vrátil zpět do Česka. Usadili se v Poběžovicích, kde má Špaček dodnes úspěšnou firmu, která mimo jiné vyrábí komponenty na motorky. A když si k tomu přidáte, že jejich dům stojí na dohled holické motokrosové trati, nemohl syn Michael odolat.
Už ve čtyřech letech ho otec poprvé posadil na malou hondu, v osmi vyrazil na své první závody do Bílé Třemošné, a jak to tak u kluků bývá, chtěl se vyrovnat otci. Viděl v něm vzor, toužil být jako on.
Ten pak říkal: "I když se strašně bojím, tak když vidím, jaký má syn talent, tak mu to nemůžu zakazovat."
Po pravdě, něco zakazovat by ani nemělo smysl – Michael závodil dobře a závodil rád.
Otec ho sám trénoval, často cepoval, někdy byl až příliš kritický. Dobře věděl, jak moc "detailů" je potřeba, aby z Michaela skutečně jednou byl onen profi jezdec ve světovém šampionátu.
A vyplácelo se – brzy odborníci popisovali Michaelův jezdecký styl jako brilantní a třeba i ve smuteční řeči stálo: "Už nešlo o jezdění jako hru, ale o životní rozhodnutí, kdy se ze hry stává tvrdá práce. Míšovi otec často pokládal v posledních letech vždy stejnou otázku: Chceš být opravdu profesionálem? Málokdy ale dostal přímou odpověď – ano, ale tichý souhlas ve formě nasednutí na kolo či na motocykl a pokračováním v dalším tvrdém tréninku. Nikdy neřekl ne."
A byť už jako dítě poznal, že motokros bolí, že přináší zranění i modřiny, vzdát se ho nechtěl. Nemohl, protože když něco milujete, bolest berete jako povinné utrpení.
"Motokros byl jeho celý svět. Po všech zraněních a úrazech se nemohl dočkat, až znovu nasedne na motocykl," říkal Kovář na pohřbu.
Když se v roce 2007 stal juniorským evropským šampionem, nakoplo ho to k ještě tvrdšímu a cílevědomějšímu tréninku. Dřel na kondici i technice jízdy, k tomu si rodina cenila, že vypomáhal v její firmě, kde se podílel na vývoji a především testování výrobků, které společnost vyráběla.
Jenže pak přišel jeden osudový pád, pár tragických vteřin, které vše změnily. A po kterých zůstává hlavní poselství: Nikdy to nevzdám!


Abstract: Uvolněnou atmosféru tady vnímáte na každém kroku. Překvapilo mě to hned po přistání na Mauriciu. Cestou z letiště do hotelu nám taxikář věnoval mapu ostrova a rozpovídal se tak květnatě, že jsem brzy měla pocit, jako bych tu bydlela odjakživa.

Všude pohoda a usměvaví lidé. Mauricius je jak z pohádky o dokonalosti

Jsem Evropanka každým coulem a není lehké mě přemluvit, abych "svůj" kontinent opustila. Když mi ale operovaný meniskus znemožnil jarní lyžování, nechala jsem se přesvědčit k návštěvě Mauricia. S nelehkým srdcem jsem opouštěla svůj zaběhaný pořádek.Co na ostrově nejvíc bije do očí, je jeho multikulturní duch. Ať jsou to evropské, africké, indické nebo arabské vlivy, takřka každý národ tu zanechal stopu. O sebe se tady doslova opírají křesťanské kostely, islámské mešity, hinduistické chrámy i čínské pagody.Zobrazit fotogaleriiVyznavači všech náboženství žijí na ostrově ve výjimečné toleranci. Vypadá to, že umění snášenlivosti se učí snad už ve školce. A užitek z toho mají všichni.Tento kulturní mix nevznikl náhodou, je za ním kus ne vždy mírumilovné historie Mauricia. Na ostrov připluli kolem roku 1000 arabští mořeplavci a obchodníci, ale neusídlili se zde. Pár století se nic moc nedělo.Až na to, že v roce 1512 připlul portugalský mořeplavec Pedro Mascarenhas a Mauricius "objevil" znovu. Společně se sousedními ostrovy Rodrigues, Réunion a Cargados Carajos pojmenoval souostroví Maskarény. To však v portugalských rukou dlouho nezůstalo.První, kdo ostrov skutečně kolonizovali, byli Nizozemci. Ti mu dali i jméno podle nizozemského prince Mauritse van Oranje. Na začátku osmnáctého století území dobyli Francouzi, kteří sem přivezli otroky a současně vytěžili většinu drahého ebenového dřeva. Z hlubokých lesů zbyly holé pláně, na kterých se začala pěstovat cukrová třtina.Sochy Šivy na jezeře Ganga TalaoZde pracovali vesměs afričtí otroci, z jejichž lámané francouzštiny se vyvinula kreolština, kterou většina obyvatel ostrova mluví dodnes.Během napoleonských válek ostrov obsadili Britové, kteří po zrušení otroctví vyřešili nedostatek lidí v zemědělství dovozem "levné pracovní síly" z Indie. Až v roce 1968 získal Mauricius nezávislost, nicméně zůstal v Britském společenství národů (Commonwealthu), samostatnou republikou se stal v roce 1992.V hotelu Sugar Beach jsou velkou atrakcí svatby. "Ročně tu máme průměrně 290 svateb," vyprávěl mi manažer resortu Herwin. "Snoubencům nabízíme nejrůznější inscenace, ať v kouzelné
tropické zahradě, nebo přímo na pláži."
Druhý Resort Long Beach s moderním elegantním designem nadchne především golfisty. Patří k němu totiž osmnáctijamkové hřiště rozprostřené přímo na vulkanickém ostrově Ile aux Cerfs, kam se dostanete hotelovým taxíkem a lodí.
Svou nezaměnitelnou polohou je bezpochyby jedním z nejzajímavějších golfových hřišť na světě. Pokrývá většinu ostrova, který je obklopen tyrkysovou lagunou. Nadšeni budou i negolfisté,
protože kolem hřiště jsou nádherné pláže s bílým pískem a korálové laguny.Angličané zde zanechali jízdu vlevo a nadšení pro golf. Dnes nabízí ostrov skvostná hřiště se skvělou infrastrukturou a je synonymem luxusní golfové turistiky.Stále mi vrtalo hlavou, jak je možné, že tu všichni dohromady žijí v takové pohodě a letoviska nejsou obehnána vysokými zdmi, jako tomu často v exotických destinacích bývá.Vyzpovídala jsem Mauricijce, kterého znám z Prahy. Viky už léta pracuje v cestovním ruchu, domů se vrací jen občas. Když jsem na Mauricius přijela, právě tam byl. "Otázky bezpečnosti máme na ostrově skutečně pod kontrolou. Žijí tu četné etnické skupiny, lidé s nejrůznějším náboženstvím, ale vzájemně se tolerují. Dobře vědí, že nás živí turismus a nebylo by moudré návštěvníky odradit. Nezaměstnanost je zde velmi nízká, v současné době kolem pěti procent. Ekonomika vzkvétá. To se podařilo právě proto, že stát klade na bezpečnost velký důraz," vysvětloval Viky a při pohledu na můj mobil dodal: "Kdyby ti někdo ukradl telefon, díky všudypřítomným kamerám bude do hodiny chycen a odsedí si nejméně měsíc."Vyznavači všech náboženství žijí na ostrově ve výjimečné toleranci. Vypadá to, že umění snášenlivosti se učí snad už ve školce. A užitek z toho mají všichni.Lidé si práce váží a vědí, že to není samozřejmost. Co mne také zaujalo, že nikdo nečeká na spropitné. Zaměstnanci vám donesou kufry a okamžitě se tiše vytratí. Jen se objevíte na recepci, už vám jde někdo s úsměvem vstříc. Šoféři vyskočí z auta, běží otevřít dveře, zavazadla odnesou až k recepci. Jazyková vybavenost je také na slušné úrovni.Kdo chce, může podniknout výlet a během jednoho dne si prohlédnout celý ostrov. Dá se to stihnout. Problém je snad jen horší orientace, protože jakmile se dostanete mimo hlavní silnice, ukazují všechny směrovky jen do hlavního města Port Louis.Ale vyplatí se tam zabrousit, protože to není v žádném případě ospalé přístavní městečko z koloniální doby. Žije tu kolem 200 000 obyvatel a je tu pěkně živo.Nákupy se odehrávají buď v malých obchůdcích v úzkých uličkách, nebo přímo na nábřeží v elegantních shopping centrech na Caudan Waterfront. Všude se dá smlouvat, ale ceny jsou tak nízké, že to snad ani nestojí za to. Kašmírový svetr nikde jinde pod sto eur nedostanete.Až se nasytíte obchodů, koukněte se na modrého a červeného mauritia v Blue Penny Museu. Už i proto, že tuto dvojici vzácných známek vloni koupil jeden Čech za sto milionů.Mauricius sice leží v Indickém oceánu, kde se prohánějí žraloci, ale vy z nich strach mít nemusíte. Ostrov je obehnán korálovým útesem, který tvoří dokonalou přírodní hradbu, přes niž velcí živočichové nemají šanci proniknout. Vy si tak můžete koupání i šnorchlování na útesech užít v klidu.Nákupy se odehrávají buď v malých obchůdcích v úzkých uličkách, nebo přímo na nábřeží v elegantních shopping centrech.Green jamky č. 11 v golfovém resortu na vulkanickém ostrově Ile aux CerfsZ pláží vyjíždějí pravidelně čluny, které vás zavezou na nejkrásnější místa s barevnými korály i hravými útesovými rybkami.Pláže s bílým i zlatým pískem můžete čas od času vyměnit za neuvěřitelně sytou zeleň pralesů či výlet k sopečným kráterům a vodopádům. Ať už se na ostrově vydáte kamkoliv, nikdy neprohloupíte. Budete se mít na co dívat a bude vám zde dobře.Dostupný luxus
Mauricius platí za luxusní destinaci, ale v nabídce cestovních kanceláří najdete i balíčky, které ostrov zpřístupňují rovněž méně movitým turistům. Vyplatí se také vyčíhat si levné letenky a přes ubytovací portál si najít bydlení mimo hotelové resorty.
Jak se domluvíte?
Oficiální jazyk je angličtina, ale většina místních mluví francouzsky. Teprve když nerozumíte, přejdou do angličtiny. Mezi sebou se domlouvají kreolsky, což je směsice francouzštiny, španělštiny, portugalštiny a kdo ví čeho ještě.
Kdy vyrazit?
Kdykoli... Po celý rok je teplota na Mauriciu mezi 25 a 30 °C, léto tam začíná, když u nás přichází zima.
Víza?
Žádné obavy, nejsou potřeba. Nemusíte se ani nechat očkovat proti tropickým nemocem. Ostrov je bezpečný, dokonce patří mezi místa s nejnižší kriminalitou na světě. Časový posun jsou pouhé tři hodiny, takže nepříjemný jetlag nehrozí.Ostrovní stát Mauricius leží asi 900 km východně od Madagaskaru.


Abstract: Legendární společnost Commodore zahajuje spanilou jízdu zábavním trhem. Firma totiž přislíbila uvést nový čistě herní stroj a představit jej chce ještě tento měsíc na německém veletrhu CeBIT.

Commodore se vrací! Vstupuje na trh s herními PC

Technické specifikace nového Commodore PC zůstávají stále přikryty neprůhlednou rouškou, ovšem šéf společnosti Bala Keilman je přesvědčen, že se Commodore se svým herním náčiním opět trefí do černého. Stejně tak přesně jako před čtvrt stoletím.
"Před 25 lety uvedl Commodore vůbec nejprodávanější osobní počítač ve 20. století, C64 definovala novou éru herních zážitků pro milióny lidí na celém světě," uvedl Keilman pro server pro-g.co.uk.
V současnosti dokonce ani netušíme, jak bude nový stroj vypadat. Na stránce Commodore.com můžeme pouze sledovat tikání hodin, které odpočítávají start tohoto herního "zázraku".
Commodore PC bude tedy podle tohoto údaje, jehož digitální rafičky se nyní nacházejí na údaji 7 dní, dvě hodiny, odhalen za týden, tedy 15. března.
Je pravděpodobné, že toto datum platí pouze pro evropský region, Amerika a Asie si na uvedení novinky budou muset nejspíše ještě nějaký čas počkat.
Problém Commodoru se jmenuje velmi silná konkurence. Supervýkonné herní sestavy vyrábí například VoodooPC nebo známá Alienware. Do domácností se však stále více tlačí také specializované herní konzolky Xbox 360, Nintendo Wii nebo PlayStation 3, které nebudou chtít svá těžce vydobytá místa v obývacích pokojích Commodoru jen tak lehce přepustit.


Abstract: Růst české ekonomiky příští rok zpomalí na jedno procento. V pořadu Otázky Václava Moravce to dnes řekl ministr financí Miroslav Kalousek, který nevyloučil, že růst by mohl být ještě nižší.

Kalousek: Růst ekonomiky ČR příští rok zpomalí

Červencový odhad ministerstva přitom počítal se zvýšením o 2,5 procenta. Novou prognózu ministerstvo zveřejní v pondělí.
"Víme již několik týdnů, že to (růst o 2,5 procenta) je prostě nereálné. Zpomalování ekonomiky v Evropě je mnohem rychlejší, než je běžná tvorba rozpočtové legislativy," řekl Kalousek. Ostatní makroekonomické údaje v říjnové prognóze budou "odpovídajícím způsobem" horší než ty z červencového výhledu. A to se bude zřejmě zhoršovat i dále. "Byl bych nesmírně šťasten, kdyby skutečně příští rok česká ekonomika rostla jedním procentem. Obávám se, že tomu tak nebude a že lednová prognóza bude výrazně horší než říjnová," dodal.
Říjnová prognóza bude podle Kalouska znamenat výpadek na straně příjmů státního rozpočtu na úrovni 17 až 18 miliard korun, což ještě lze vyřešit úsporami ve výdajích rozpočtu. "Letošní výpadek příjmů ve výši 20 miliard korun také dokážeme vykompenzovat na výdajích, aniž bychom museli dělat nějaká zcela mimořádná opatření. To exekutiva zvládne," podotkl.
Říjnová prognóza sice podle Kalouska stojí na seriózních základech, nicméně v následujících měsících bude muset být kvůli nejistému vývoji na zahraničních trzích zřejmě znovu upravena. Kdyby říjnová prognóza byla stabilní, tak by podle Kalouska stálo za to rozpočet na příští rok nyní přepracovat a opravený materiál předložit sněmovně. "Jestliže je ale významné riziko, že je to jenom trend a že lednová prognóza ukáže ještě horší výsledky, a jestliže nevíme, jak se eurozóna vyrovná s problémem bankovního sektoru, což bude mít zásadní dopad na další ekonomický vývoj v Evropě a u nás, tak nemá smysl předělávat rozpočet," uvedl.
Ministerstvo nyní připravuje zhruba tři scénáře vývoje. Zatímco optimistický scénář počítá pro příští rok s růstem tuzemské ekonomiky až o procento, další dva - krizový a katastrofický - berou v potaz její pokles. Při těchto variantách by vláda musela vypracovat "zásadní opatření" v rozpočtové legislativě především na straně výdajů a možná i příjmů, řekl ministr. Případná opatření nechtěl specifikovat.
Kalousek v souvislosti s předpokládaným propadem ekonomiky připustil možnost debaty o odložení startu důchodové reformy o rok na rok 2014. Jde o vznik takzvaného druhého pilíře, do kterého by si lidé mohli vyvést část peněz z průběžného pilíře za podmínky, že přispějí i ze svého. Kalousek ale současně zdůraznil, že vláda od reforem neustoupí, a trvá na tom, že změnami v důchodovém systému jako celku objem peněž vzroste.
Ministerstvo financí v červenci zlepšilo pro letošní i příští rok odhad růstu české ekonomiky, a to na 2,5 procenta v obou letech. V roce 2013 by ekonomika měla podle dosavadních odhadů ministerstva růst o 3,3 procenta a následně v roce 2014 stoupnout o 3,9 procenta.


Abstract: Přišlo nám geniální propojit vzdělání v oblasti obrazu a slova. I takto mohou naši absolventi kultivovat veřejný prostor, plný nevkusných reklam. V rozhovoru pro Právo to uvedl Ondřej Štěpánek, spolumajitel nové Vysoké školy kreativní komunikace (VŠKK). Ta vznikla ze školy Michael a částečně navazuje na bývalou Literární akademii.

Naši absolventi zkultivují veřejný prostor, tvrdí spolumajitel Vysoké školy kreativní komunikace

Co vás vedlo k tomu, otevřít novou soukromou školu, když jich je po celém Česku přes čtyřicet a mnohé mají existenční problémy?
Už 20 let máme pod názvem Michael střední odbornou školu reklamní a umělecké tvorby a před pěti lety jsme otevřeli vyšší odbornou školu. Vysoké školy zaměřené na oblast reklamy, užitého umění, komerční komunikace nejsou. Jedinou konkurencí je Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně.
Když jsme začali uvažovat o vysoké škole, tak shodou okolností se začala potýkat s problémy Literární akademie IACP, která nakonec skončila. Její kantoři však chtěli v oboru literární tvorba pokračovat.
Takže vás ponoukl volný personál?
I to, ale především – naše školy Michael se zaměřují na kultivaci obrazu a nám přišlo geniální propojit vzdělání v oblasti obrazu a slova. A tak vznikla škola kreativní komunikace s uměleckými obory, jejichž absolventi by ovšem měli být připraveni pro práci v komerční sféře.
Nemáme ambice produkovat umělce, ale lidi, kteří budou perfektně ovládat řemeslo a díky svým znalostem, dovednostem a komunikačním schopnostem snadno najdou uplatnění v praxi. Mimoto cítíme poptávku po větší kultivaci veřejného prostoru.
Jakou?
Asi každý v republice se potkává s tisíci a tisíci hrůzných, nevkusných a negramotných reklam. Je to dáno právě tím, že tato země má obrovský deficit profesionálů vzdělaných v oboru. Školy jako UMPRUM, AVU, FAMU vychovávají umělce, kteří se pak věnují autorské tvorbě.
My chceme vychovávat lidi, kteří budou třeba navrhovat jízdenky na MHD, průkazky do knihovny nebo loga malých firem a institucí. Myslím, že o kultuře země vypovídá úroveň zpracování věcí každodenní spotřeby, do téhle sféry bychom chtěli proniknout a kultivovat ji prostřednictvím svých absolventů.
To je na tom ČR tak zle?
Třeba ve skandinávských zemích je úroveň vizuálního projevu na mnohem vyšší úrovni než u nás. Mimochodem, není to z mojí hlavy, toto slyšíme například ze strany Asociace komunikačních agentur, se kterou spolupracujeme. Podporuje nás, protože si uvědomuje kritický nedostatek vzdělaných lidí.
Jak vypadají začátky? Jaké to je rozjet novou vysokou školu?
Je to náročné. Chce to strašně energie, podporu mnoha a mnoha lidí, institucí. A musíte tomu věřit. Kdybychom neměli zkušenost se školstvím, tak by to asi bylo nereálné. Navíc to děláme v rekordním čase. Chtěli jsme, aby studenti, kteří nedostudovali Literární akademii, dostali ještě možnost dokončit si studium.
Literární akademie (LA) zkrachovala. Asi to mělo své příčiny, to vás neodrazuje?
My jsme ale zcela jinou školou, budeme se zaměřovat na komerční komunikaci. Jsme školou, která by v budoucnu měla maximálně pokrýt vzdělání v oblasti komunikace s uplatněním nejen v tzv. kreativním průmyslu. Kromě vizuálně zaměřených oborů i literární tvorba se rozšířila o reklamní text a posílili jsme výuku publicistiky. Tvůrčí psaní je samozřejmě základ, ale chceme obsáhnout co nejvíc oblastí, které pracují se slovem, včetně komerční sféry.
Co se u vás studenti naučí?
Studenti všech oborů mají společný základ – dějiny umění, kultura psaného a mluveného projevu, práce s prameny, angličtina, úvod do světa reklamy, komerční komunikace. Mnozí lidé, kteří se dnes věnují umění, nemají přesah do ekonomie a chybějí jim souvislosti. Pak nejsou schopni reagovat na zadání klienta a uvědomit si ekonomické a právní souvislosti, které jsou v dnešním světě naprosto nezbytné.
Uživí se vaši absolventi?
Děláme všechno pro to, aby tomu tak bylo. Nechceme vychovávat umělce, kteří nevědí, která bije. Systém je nastaven podobně jako na západě, kde se propojuje akademický základ s praxí. Hodláme spolupracovat s redakcemi, reklamními agenturami, grafickými studii.
Máme už zkušenost z Michaela, že náš absolvent má obrovskou pravděpodobnost, že bude mít v portfoliu zaměstnání u reálného klienta. V rámci školy vznikne reklamní agentura, která bude dělat reálné reklamní zakázky. Tím vznikne pro studenty další příležitost připravit se na profesní realitu.
Co je podle vás hlavním lákadlem pro uchazeče?
Asi obsah studia, ale i naše osobnosti jsou potvrzením, že škola bude kvalitní. Že nebude soustřeďovat tisíce a tisíce studentů, kteří jen chtějí titul, ale s uplatněním to pak mají složité. Naši uchazeči nejdou studovat vysokou školu teorie, ale praxe.
Jaké osobnosti mají být tou zárukou?
Například kreativní psaní garantuje a dramatickou dílnu vede Arnošt Goldflam, Michal Horáček bude učit písňové texty, Marian Beneš vede ateliér fotografie, Prokop Sirotek má na starost ateliér grafického designu, Aurel Klimt řídí animaci a vizuální efekty. Reklamní předměty vyučují Martin Charvát, Petr Vlasák, Richard Stiebitz, což jsou skutečně profesionálové a zároveň lidé schopní jisté reflexe.
Opravdu se snažíme, aby studenty vedli lidé, kteří něco umějí a kteří budou schopni své znalosti a zkušenosti předat. Budeme kvalitní školou s kvalitními pedagogy, ať už se to týká animace, fotografie, audiovizuální tvorby, grafického designu, literární tvorby nebo publicistiky.
Kolik studentů přijímáte?
Do nového akademického roku bychom rádi přijali 60 až 80 studentů. Naše situace je ale složitá. Tlačili jsme na to, aby škola vznikla co nejdřív, protože jsme slíbili kantorům z LA, že jejich studenty necháme u nás bezodkladně dostudovat. Státní souhlas jsme získali teprve začátkem května, rekonstruovali jsme budovu po bývalé Literární akademii, zařizovali ateliéry. Nyní organizujeme dny otevřených dveří a přijímačky...
Budete přijímat každého uchazeče, nebo uplatníte přísnější výběrová řízení?
Protože máme ambice být školou výběrovou, musí uchazeči projít výběrovým řízením. Nejde ani tak o posuzování talentu, ale spíš o zjištění motivace a elementárních předpokladů k poměrně náročnému studiu. V prvním roce jsme se snažili být tolerantnější, nicméně někteří uchazeči nebyli přijati. Nebereme každého, ani to nejde.
Na kolik studium vyjde?
Literární tvorba vyjde studenta na 62 tisíc korun ročně, fotografie a audiovize na 74 tisíc a animace a vizuální efekty na 84 tisíc. V případě, že se splátky rozkládají, jsou tam nějaké příplatky.
Jací studenti se k vám hlásí?
Hlavně se hlásí studenti LA, pak naši absolventi střední odborné a vyšší odborné školy Michael a pak i lidé z gymnázií a různých výtvarných škol. Ale kdo má zájem hlavně o titul, tak by se hlásil asi na jinou školu, kde nemusí dělat žádné přijímačky a má možnost dálkového studia. To také možná někdy v budoucnu nabídneme, ale lidé, kteří sem přicházejí, se hodně zajímají o zázemí.
Soukromé školy jsou v trochu složité pozici – musí si udržet co nejvíc studentů, aby ze školného měly na provoz, ale kromě toho by měly mít i zisk. Pak asi nelze klást důraz na kvalitu, protože není v zájmu vylučovat příliš studentů. Jenže kvalita zas dělá škole pověst…
Je jasné, že pro školy, které naberou několik tisíc studentů, jsou finance prioritou. Nás v první řadě zajímá kvalita. Ale jsme si vědomi, že ekonomika se musí nastavit tak, aby škola nebyla ztrátová. Teď na začátku počítáme s tím, že několik let budeme ve ztrátě. Nemáme v plánu být školou masovou, ale máme v plánu rozšíření o další obory, takže bude studentů víc a pak se ekonomická situace stabilizuje.
Kolik z přijatých dospěje k magisterskému titulu?
To se ptáte předčasně. Zatím máme akreditovaný jen bakalářský program, magisterský program máme připravený, ale komise se jím nemohla zabývat, legislativa neumožňuje udělit akreditaci škole, která již neprovozuje bakalářské studium, což byl náš případ. Začínali jsme od nuly. Ale i vzhledem k nedostudovaným magistrům z LA je to vedle kombinovaného studia naše priorita.


Abstract: Naše životní štěstí neovlivňuje ani tak náhoda, ostatní lidé nebo třeba počasí. O našem štěstí rozhodujeme především my sami svým chováním. Vše, co uděláme i neuděláme, má vliv na to, co se nám v životě děje. A ti šťastní z nás jakoby to věděli, chovají se totiž podle toho.

Sedm pravidel chování šťastných lidí

"Pokud nejste v životě spokojeni, je na čase změnit chování, které vás do současné situace přivedlo," radí ve své knížce Jak být v životě šťastnější (nakl. Grada) autorky Heather Summersová a Anne Watsonová a uvádějí sedm nejdůležitějších pravidel chování, podle kterých se podle nich chová většina šťastných lidí.
Mnoho lidí není se svým životem spokojeno. Nebaví je práce, mají problémy s partnerem, nebo se jim nelíbí, kde bydlí. Jenže místo toho, aby dali výpověď, rozešli se nebo odstěhovali, jen donekonečna brblají nad svým nešťastným osudem, jehož jsou bezmocnými oběťmi.
Naštěstí svůj osud můžeme ovlivnit. "Každý člověk je zodpovědný za své chování," tvrdí autorky knížky Heather a Anne a nemyslí to jako žádnou výhružku, ale naopak příležitost. Prostřednictvím našich činů máme podle nich v rukou i jejich důsledky, a tak můžeme ovlivnit prakticky vše, co se nám v životě děje, a to mnohem více, než si myslíme.
A protože tu výpověď za nás nikdo jiný nedá, ani si nenajde lepší domov nebo partnera, je prvním pravidlem šťastného chování být pánem svého osudu, nebát se konečně něco podniknout a být opravdu svého štěstí strůjci.
Někdy, když se konečně odhodláme jít za svým štěstím, jakoby se proti nám najednou spiknul celý svět. Když dáváme výpověď v práci, zrovna nám zvýší nájem a nemůžeme si dovolit přijít o stálý příjem. Když se rozhoupeme ke stěhování z malé garsonky, přijdeme zas nečekaně o práci a na větší byt už nemáme peníze. A tak to vzdáme.
Ale chyba je opět hlavně v našem chování. Copak těm šťastnějším přál osud víc než nám? Nikoli. Jednoduše za své štěstí více bojovali a nevzdali to hned na první překážce. "Šťastní lidé vždy dokončí to, co začali. Mají vůli i vytrvalost dotáhnout vše do konce, i když jim okolnosti nejsou nakloněny," tvrdí autorky Heather a Anne a nabádají nás rozhodně nic nevzdávat. Protože pak dokážeme i to, co jsme sami považovali za nemožné.
Aby se nám nakonec povedlo i přes všechny nástrahy dokázat nemožné, musíme se naučit řídit ještě dalším pravidlem chování šťastných lidí. A sice nebát se udělat něco jinak než obvykle a zkusit trochu riskovat a využít nečekané příležitosti.
"Instinkt vám sice radí držet se zpátky, ale tím vám brání najít novou cestu ke štěstí," radí autorky těm, kteří mají z neznámých a nejistých možností obavy. Šťastní lidé podle nich nespoléhají na vyšlapané cestičky, ale jejich mysl je otevřená novým postupům.
Pokud nás tedy vyhodili z práce a my se chceme přesto přestěhovat, proč si nezkusit najít místo rovnou i s ubytováním. Když nám zvedli nájem a my se bojíme dát výpověď, můžeme si najít spolubydlící. Šťastné řešení existuje vždy, jen způsob, jak se k němu dostat, může být někdy nečekaný.
Na cestě ke štěstí nám může hodně pomoci i naše intuice. Jde jen o to jí začít naslouchat stejně pozorně jako kamarádkám, rodičům či partnerovi. Když pak narazíme na inzerát na vysněnou práci i s ubytováním, nenechme si ji hned vymluvit, jen proto, že za ní musíme odjet na druhý konec světa. Zkusme místo poplašených kamarádek vyslechnout svůj vlastní pocit.
"Šťastní lidé se plně spoléhají na své smysly a intuici," míní autorky. A právě proto je potkávají všechny ty šťastné náhody a zajímavé příležitosti. Nebojí se riskovat a poslouchají svůj vnitřní hlas, který jim řekne, jestli to mají zkusit, nebo ne.
Štěstí člověka závisí do značné míry na jeho mezilidských vztazích. Všimněte si, že právě šťastní lidé dokážou většinou vycházet s ostatními velmi dobře, a to v mnoha různých situacích. Uplatňují v jednání s nimi totiž jednoduchý princip, který Heather a Anne formulují takto: "Zaměřte se na to, co máte s ostatními společného, a nevyzdvihujte rozdíly."
Začneme-li se tím řídit, logicky se tak vyhneme mnoha konfliktům, ať už na pracovišti, se sousedy i jinde. Možná se nám už šéf nebude zdát tak strašně arogantní, pobavíme-li se s ním o naší společné zálibě v chování koček. Sousedé už snad nebudou v noci tak hluční, když se ukáže, že stejně jako oni, nemůžeme často usnout.
Pokud to má ale opravdu fungovat, nesmíme si to, co nás s druhými spojuje, vymýšlet nebo se snažit sblížit přes drby a pomluvy někoho třetího. "Dobré vztahy si pěstujeme prostřednictvím upřímné a pozitivní komunikace," dodávají totiž Heather a Anne.
To, že s úsměvem jde všechno lépe, potvrzuje i další pravidlo šťastného chování, které radí snažit se vidět pozitiva v každé situaci. "Mají optimistický výraz a vědí, jak se oklepat ze starostí a obav," popisují autorky typické šťastlivce, kterým se negativní události zdánlivě vyhýbají. Na druhou stranu neustále zakaboněný pesimista, který čeká od života to nejhorší, se toho s velkou pravděpodobností dříve či později opravdu dočká.
A proto zvykneme-li si i ve všech životních situacích hledat vždy pozitiva, nikoli negativa, bude se v našem životě vyskytovat nepříjemných událostí méně a méně. A tak místo hořekování nad strašným šéfem v práci se zkusme pro změnu zaměřit na to, že ostatní kolegové jsou moc fajn. V malém bytě zas nezoufejme nad tím, jak se nám tam nic nevejde, ale radujme se, že nemáme místo na zbytečnosti a že platíme menší nájem. Pozitivum se dá najít na všem. Jen chtít.
Sedmý šťastný princip chování se aplikuje snad nejsnadněji. Nabádá nás věnovat se naplno těm aktivitám, které nám přinášejí nejvíce štěstí. To ovšem předpokládá, že jsme si toho, co nás dělá šťastnými, opravdu vědomi. A to už tak jednoduché není. Někdo je nejšťastnější v práci, jiný když odpočívá u televize, další zase touží cestovat.
"Nejsilnějším zdrojem štěstí je kontakt s lidmi. Ať už je to s přáteli, rodinou nebo blízkými partnery," tvrdí však na základě svého výzkumu Heather a Anne. Zato hromadění stále většího majetku nás podle nich šťastnějšími neučiní, jen nás to bude nutit chtít stále víc.


Abstract: Hrdým otcem dcery Esperanzy (v překladu Naděje) se v úterý stal jeden z horníků, které 5. srpna uvěznila země v dole na kov v chilském Santa José. Na to, než ji sevře v náručí, si však počká několik měsíců. Zprávu přinesla agentura Reuters.

Horníkům v Chile svitla Naděje, dcera jednoho z nich dostala jméno plné optimismu

Manželka Ariela Ticony Elizabeth pojmenovala jejich dítě po "Táboru naděje", který na místě, kde horníci uvízli pod zemí, zbudovali jejich příbuzní.
Novorozenou dcerku natočila na video, které hodlá poslat dolů pod zem úzkou štolou, jež slouží jako spojovací kanál mezi uvízlými horníky a záchranáři, aby dodalo naději na záchranu nejen jejímu manželovi, ale i dalším 32 mužům.
"Zvládnu to sama, ke klidu mi pomohl svými dopisy," svěřila se Ticonova manželka. "Musí být jen hodně trpělivý. Děti s ním mluvily a já s ním mohu hovořit denně," dodala žena.
"Je to trochu smutné, protože můj syn nemohl být přítomen u porodu své dcery. Byla bych ráda, kdyby tady byl, ale nemohl. Uvidí aspoň video, to ho potěší," řekla Reuters Ticonova matka horníka Maria Yanéz.
Úzká štola slouží k transportu potravin, léků, vody a korespondence. Horníci také dostali malé projektory, díky nimž mohou sledovat sportovní záznamy, a krátit si tak čas, jenž budou ještě muset strávit pod zemí.
Záchranná akce, během níž mají být všichni horníci ve zdraví dopraveni na povrch, je jednou z nejrozsáhlejších na světě. Technici zatím k probourání skály používají dva vrtáky, třetí, využívaný při těžbě ropy, se připravuje. Chilské námořnictvo vyvinulo zvláštní kapsli, která má horníky dopravit do bezpečí.


Abstract: Na konci listopadu bylo v Česku bez práce 341 438 lidí. Práci jich za tento měsíc našlo 7404. Míra nezaměstnanosti, 5,6 procenta, je nejnižší za devět let.

Nezaměstnanost dál klesá, je už na 5,6 procenta

Podle analytika Patria Finance Davida Marka je pokles dán tím, že absolventi, kteří čísla nezaměstnanosti zvyšují v červnu až září, nyní našli práci, a počet lidí bez práce tak klesl. Podle statistik našly v listopadu práci téměř čtyři tisíce absolventů.
V říjnu byla míra nezaměstnanosti 5,8 procenta.
Analytik Raiffeisenbank Pavel Mertlík soudí, že pokles počtu lidí bez práce bude pokračovat i příští rok, i když už nebude tak rychlý. "Napětí na trhu práce blízké stavu plné zaměstnanosti tak výrazně přetrvává a bude trvat i nadále. Průměrná míra registrované nezaměstnanosti by v letošním roce měla podle našeho odhadu poklesnout na 6,1 %, v příštím roce pak na 5,5 ," řekl Mertlík. Okresy s nejvyšší mírou nezaměstnanosti Most
15,1
Karviná
13,1
Ústí nad Labem
11,2
Teplice
11,1
okresy s nejnižší mírou
Praha-západ
1,6
Praha-východ 1,8
Praha2,1Mladá Boleslav2,1zdroj: MPSV


Abstract: Pokud má vaše dítě energie na rozdávání, je na čase mu vybrat vhodné volnočasové aktivity na jedné z mnoha takto zaměřených akcí. Spolehlivě potomky zabaví i pes nebo kočka, které si můžete přijít vybrat na umisťovací výstavu zvířat z útulků. Nudit se o víkendu nebudou ani milovníci polévek a lidových tradic.

O víkendu vyberte dětem koníčka nebo čtyřnohého miláčka

V neděli 7. září nevařte a po 14. hodině přijďte na Náměstí Republiky v Plzni ochutnávat ze čtyřicetilitrových kotlů. Kouřící polévky připraví začínající bistra, vyhlášené restaurace i neziskové organizace přímo na místě před zraky diváků. K dobrému jídlu bude hrát i příjemná hudba - vystoupí DJské duo Tea Jay Ivo & Pedra Negra a harmonikář Václav Koubek. A navíc se budete moct svézt na unikátním francouzském uměleckém kolotoči Le Manège Carré Senart. Více zde. Máte to do Plzně daleko? Uvařte si doma polévku misoširu: Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptuV parku Ladronka na Praze 6 se každý rok prezentuje na 80 volnočasových aktivit na jednom místě. Přijďte si se svými dětmi vyzkoušet sportovní, umělecké nebo výtvarné aktivity. Na Ladronkafestu si vše aktivně vyzkouší a zjistí, co je vlastně baví, a třeba najdete nového koníčka a vy. Více zde.Dny plné zábavy pro všechny věkové kategorie čekají obyvatele a návštěvníky Kladna tuto sobotu a neděli. Na městském stadionu Sletiště se kromě sobotního hudebního programu představí v neděli sportovní a taneční kluby, bude se hrát divadlo a pro děti je připraveno mnoho aktivit. Více zde.
Viktorka a vesmírná dobrodružství je název nové komiksové knihy a současně interaktivní výstavy pro děti. Od 4. září do 12. října vezme Viktorka, žákyně galaktické školy, děti do své lodi Lítavice a v Galerii umění pro děti GUD v Praze s ní mohou prozkoumat vesmír. Návštěvníky čekají hry, zábavné aktivity a víkendové tvůrčí dílny. Jak je v Galerii GUD zvykem, dotýkat se vystavených exponátů je více než žádoucí. Tento víkend si navíc můžete vyrobit kosmickou loď s ilustrátorem Honzou Smolíkem. Fantastické hvězdolety, které spolu vytvoříme se stanou součástí výstavy, tvůrčí dílny se konají v sobotu i v neděli od 14:00 do 16:00 hodin, workshop je zdarma v rámci běžného vstupného na výstavu. Více zde. Sporťáček vytváří prostor, na kterém naleznete spolu s vašimi dětmi nejširší spektrum všech sportovních disciplín v Praze a blízkém okolí. Žádné nudné stánky s letáky, Sporťáček představí na jednom místě sporty tak, aby si je děti mohly v maximální míře vyzkoušet a zároveň se dobře bavily. Rodičům umožní poznat trenéry "přímo v akci" a získat cenné informace o všem, co ke sportování patří. Sporťáček nezapomněl pozvat ani fyzioterapeuty, sportovní lékaře a psychology. V průběhu celého dne na vás čekají nejrůznější exhibiční vystoupení, rozhovory se známými sportovci, autogramiáda a další. Více zde. Přijďte v neděli na odpolední zábavný piknik pro rodiny s dětmi v zahradě Nadace rozvoje občanské společnosti. Během odpoledne děti projdou několika zastaveními, které budou inspirovány životem dětí, kterým Kuře pomáhá. Malí návštěvníci si na chvíli vyzkoušejí, jaké to je žít s handicapem a jaké překážky jejich vrstevníci musejí mnohdy překonávat. Ale protože se snažíme dělat charitu s úsměvem, Kuře jim pomůže všechny krkolomné situace překonat. Více zde. V lesním areálu Zátiší v Brništi je 6. září připraven program vhodný pro celou rodinu. Prožijte den s nádechem starobylých tradic v krásném prostředí lesního areálu a oslavte letošní úrodu a sklizeň. Program začíná díkůvzdáním na návsi u kostela sv. Miluláše od 13 hodin. Velký dožínkový průvod vychází ve 13:30 a je veden folklórním souborem Furianti. Můžete se těšit také na vystoupení vystoupení dětí ze základní školy v Brništi a mažoretek z Nového Boru, své umění předvede i skupina historického šermu Golem. V areálu nebude chybět ani jarmark s uměleckými produkty z regionu a bohaté občerstvení a ochutnávky. Pro děti jsou připraveny tematicky zaměřené tvůrčí dílny, vyzkouší si například výrobu slaměných panenek nebo zdobení slaměných věnečků. Můžou se také vyřádit v bludišti ze slaměných balíků. Více zde.Přijďte si v neděli vybrat čtyřnohého miláčka do pražské Vinoře. Akce se zúčastní na třicet útulků a organizací a nový domov bude hledat kolem tří stovek koček a psů. Letošní ročník přijde podpořit zpěvák Václav Noid Bárta a herečka Patricie Solaříková. Po celý den bude probíhat také doprovodný program s ukázkou první pomoci pro zvířata, ukázkou Dornovy metody pro zvířata, dogdancing a malováním pískem. Více zde.


Abstract: Předseda sociálních demokratů Bohuslav Sobotka vyloučil vytvoření koalice s TOP 09 nebo ODS po případných předčasných volbách. Důvodem je zásadní programový rozpor, uvedl v prohlášení. Reagoval tak mimo jiné na výrok místopředsedy TOP 09 Miroslava Kalouska, který si spolupráci umí představit.

S vámi vládnout nechceme, jděte do opozice, vzkázal Sobotka Kalouskovi

O budoucnosti kabinetu se bude rozhodovat v úterý, kdy budou vládní strany diskutovat o rozpočtových škrtech. V případě krachu jednání čekají zemi předčasné volby.Pokud ČSSD příští volby vyhraje, bude prý hledat takové politické spojence, kteří jí pomohou zrušit a napravit podstatné části reforem prosazených zejména ODS a TOP 09."V koalici s těmito stranami by to logicky možné nebylo," uvedl Sobotka. Nejsilnější pravicové strany podle něj usilují o destrukci sociálního státu, zatímco ČSSD o jeho uchování a modernizaci."Proto si sociální demokraté koalici s ODS či TOP 09 na celostátní úrovni nepřejí a ani ji nepřipravují," prohlásil.Místopředseda TOP 09 Miroslav Kalousek přitom v rozhovoru pro sobotní Lidové noviny uvedl, že si koalici se sociálními demokraty umí představit (o názorech Miroslava Kalouska čtěte zde).Podle Sobotky však jsou tyto úvahy pouze součástí "vnitrokoaliční ofenzivy", jejímž cílem je vytvořit tlak na Věci veřejné, aby kapitulovaly před daňovými a rozpočtovými návrhy TOP 09 a ODS."Cílem pravice ve skutečnosti není vyvolání voleb," podotkl Sobotka s tím, že by oběma stranám nejvíce prospěl pobyt v opozici, kde by se podle něj mohly očistit od korupčních a klientelistických vazeb.


Abstract: Stavy černé zvěře se v lesích na jihu Moravy už několik let pozvolna zvyšují. S vrcholící houbařskou sezonou tak na houbaře číhá daleko větší nebezpečí, než jsou klíšťata. Snadno se tam totiž mohou setkat s kanci, kteří se do lesů začínají stahovat z polí.

Houbaři by si měli dávat pozor, do lesů se vracejí přemnožení kanci

Přemnožení kanci trápí už několik let myslivce, ale hlavně zemědělce, kterým decimují úrodu. Důvodů, proč se divokým prasatům tak daří, je mnoho.
"Může za to způsob lovu, styl zemědělského hospodaření i to, že prasata jsou schopna se dobře adaptovat na dnešní krajinu," míní Martin Sedliský, který má na mikulovské radnici na starosti myslivost.
"Divočáci jsou jedním z mála druhů zvěře, kterému nevadí, jak dnešní krajina vypadá," vysvětluje s tím, že třeba drobné zvěři nevyhovuje velkoplošné zemědělské hospodaření a chybí jí remízky. Divočáci však nemají problém se pohybovat ani na velkých lánech polí. Jakmile vyroste kukuřice a slunečnice, odstěhují se do ní a zpátky se vrací, až se pole poseče.
Černá zvěř je sice plachá, houbaři se s ní ale mohou potkat poměrně snadno. "Pokud se člověk pohybuje po lese v klidu a nekřičí, dá se k ní dojít poměrně blízko," potvrzuje Sedliský.
Zkušenosti s pohledem do očí bachyně mají za sebou třeba i lidé z lesů v okolí obce Diváky na Kloboucku. "Nedávno mi jeden starší houbař vyprávěl o setkání s bachyní při hledání hub. Od napadení ho pravděpodobně zachránil odhozený košík s houbami, který zaujal pozornost bachyně natolik, že za houbařem dále neběžela," popisuje ve zpravodaji obce myslivec Bořivoj Rozsíval a dává k dobru také zkušenost kolegy, který v lese cvičil loveckého psa.
Černá zvěř se dokonale přizpůsobila prostředí vytvořenému hospodářskými změnami.
Již mnoho roků se stavy černé zvěře trvale zvyšují, protože nedochází k odpovídající výši lovu ročního přírůstku.
V důsledku pronásledování přešla z denní na noční aktivitu, ale v oborách, kde je dostatek klidu, si denní rytmus ponechala.
Při setkání s černou zvěří myslivci doporučují zachovat klid, nedělat prudké pohyby a mluvit.
Pes se před ním náhle objevil a jako aport mu přinášel mrtvé sele divočáka. Za ním se ze křoví vyřítila i bachyně.
"Nejbližší stromy byly silné vzrostlé duby, které měly nejnižší větve několik metrů nad zemí," popisoval myslivec zážitek kolegy, kterému se přece podařilo udržet se na holém kmeni a zvedat nohy co nejvýše před dotírajícím zvířetem. To se nakonec spokojilo s okousáním pažby na kulovnici, jež zůstala ležet na zemi.
Co má člověk při setkání s divočákem dělat? "Nejlépe nic. Jen mluvit. Lidského hlasu se zvířata bojí nejvíce," míní Martin Sedliský.
Na Mikulovsku se mohou lidé potkat s divočákem v Milovickém lese, kde mají lesníci svou oboru. Tam se také chodí nejvíce houbařit, přestože je zde vstup omezen pod hrozbou pokuty.
V lesích okolo Břeclavi je setkání s divočákem vzácnější. "Na stavech černé zvěře se podepsaly povodně. V polesí Soutok byla devětkrát po sobě krutá voda, kterou kanci odnesli nejvíce. Takže v oboře je černé zvěře minimum. Víc se jí pohybuje na okolních polích v kukuřici," míní vedoucí polesí Jiří Netík.


Abstract: Sobotní primárky v Jižní Karolíně nabídnou tvrdý souboj zbylých čtyř kandidátů. Newt Gingrich se v některých průzkumech dotáhl na favorizovaného Mitta Romneyho, ale smát se může třetí vzadu, Rick Santorum, který podle revidovaných výsledků vyhrál primárky v Iowě.

Primárky v Karolíně slibují tvrdý souboj

Santorum těží z toho, že revidované výsledky z Iowy potvrdily jeho těsné vítězství. Navíc úspěch komentoval klidně s tím, že tak jako tak byl souboj těsný.
Úspěch mu však vlil novou krev do žil a v debatách se tvrdě pustil do obou favoritů, Newta Gingriche a Mitta Romneyho. Zdůrazňoval, že je skutečně konzervativní, není svázán s politickými strukturami a nedělá kompromisy.
Santorum v televizní diskusi napadl oba favority. Podle něj není jasné, zda zruší Obamovu reformu zdravotního systému, když oba měli v minulosti podobné plány.
Také napadl Gingriche, že jako mluvčí Sněmovny reprezentantů byl až příliš blízký demokratům. Gingrich ale kritiku odmítl a uvedl, že právě on pomohl v devadesátých letech získat ve sněmovně většinu.
Problémům čelí favorit Mitt Romney, protože na jihu USA více vadí, že je mormon. Když se ukázalo, že stranická shromáždění v Iowě nevyhrál, přišel o historické prvenství, už není prvním republikánem, který vyhrál první dvě hlasování seriálu republikánských primárek.
Doplácí také na nechuť zveřejnit své příjmy a fakt, že platí nižší daně, protože většinu příjmů má z investic, mnohdy přes společnosti v daňových rájích.
"Nebudu se omlouvat, že se mi daří dobře. Na vše, co mám, jsem si vydělal," řekl Romney, který patří k vůbec nejbohatším kandidátům na prezidenta. Podle některých odhadů má majetek v hodnotě čtvrt miliardy dolarů.
Romneyho problémy pomohly Newtu Gingrichovi, který se tento týden v průzkumech na něj dotáhl. Gingrich přitom získal podporu texaského guvernéra Ricka Perryho, kterému se nedařilo a jenž získával jen málo hlasů. Na jihu USA ale má tento krok váhu. Perry byl v srpnu favoritem, ale pak propadl v debatách.
Podle Perryho je Gingrich "konzervativní vizionář, který může změnit naši zemi". Dodal: "Newt není dokonalý, ale kdo mezi námi je?"
Gingrich ve čtvrtek čelil tvrdému útoku ze strany své druhé ženy Marianne, s níž se rozvedl v roce 1999. Ta řekla, že Gingrich chtěl, aby se o něj dělila s Callistou Bisekovou, která se později stala jeho třetí ženou: "Žádal mne, abychom měli otevřené manželství a já to odmítla."
Americká média jejímu vyjádření věnovala velkou pozornost. Gingrich je proto ve čtvrteční televizní diskusi kandidátů v Charlestonu označil za "destruktivní a negativní".
Ron Paul mimo ohnisko
Stranou pozornosti zůstává texaský kongresman Ron Paul, který v dosavadních hlasováních skončil na třetím a druhém místě. Jeho názory jsou považovány za příliš radikální. Požaduje menší angažovanost USA ve světě, redukci armády i konec války proti drogám. V průzkumech je však stále před Santorumem.
V každém případě je jasné, že výsledky budou těsné. Primárky v Jižní Karolíně jsou přitom považovány za důležité, neboť od roku 1980 byl jejich vítěz vždy nominován do prezidentského klání.
Očekává se, že výsledek primárek bude těsný. V posledních průzkumech některých médií už Gingrich předstihl Romneyho, který před ním ještě na začátku ledna měl náskok devatenácti procentních bodů.


Abstract: Ropa má nově do Česka téct také ropovodem Adria. Unipetrol podepsal smlouvu, jež mu umožní přepravu po chorvatském úseku ropovodu, uvedl v úterý mluvčí Unipetrolu Mikuláš Duda. Smlouva má posílit bezpečnost a stabilitu dodávek ropy do Česka. S Maďary společnost ještě jedná, předpokládá uzavření dohody příští rok.

Ropa má do Česka téct i ropovodem Adria

Rámcovou smlouvu o přepravě ropy ropovodem Adria v úterý v Praze podepsali zástupci společností Unipetrol a Jadranski Naftovod.
"Z pohledu České republiky je tato smlouva dalším krokem k posílení bezpečnosti a stability dodávek ropy. Umožní přepravu ropy po chorvatském úseku ropovodu Adria, který by mohl být v budoucnu využit jako alternativa ke stávajícím přepravním cestám," řekl Andrzej Modrzejewski, předseda představenstva a generální ředitel společnosti Unipetrol.
Ropa v tuto chvíli do Česka proudí Družbou přes Ukrajinu a Slovensko a ropovody IKL/TAL z italského Terstu přes Rakousko a Německo.
Ropovod Adria vede z ropného terminálu Omišalj na chorvatském ostrově Krk přes Chorvatsko a následně severní větví do Maďarska a na Slovensko, kde se v Šahách napojuje do ropovodu Družba. Východní část ropovodu zásobuje Bosnu a Hercegovinu a Srbsko.
Alternativa vůči Rusku
"Adria by mohla sloužit jako další možnost, například při výpadku jedné ze stávajících cest,” řekl Novinkám Duda. Ropu přes Středozemní moře dopravují tankery ze zemí Blízkého východu, ze severní Afriky a z Kaspického moře.
Cesty ropovodu z jihu znamenají alternativu vůči dovozu ropy z Ruska. Evropská unie se v poslední době snaží posilovat energetickou soběstačnost na Rusku, se kterým se vyostřily vztahy po anexi Krymu a vývoji na východní Ukrajině. EU zavedla proti Rusku sankce a Moskva v odvetě embargo na dovoz celé řady potravin.
Společnost Jadranski Naftovod se zabývá nepřetržitou dopravou ropy pro rafinérie v Chorvatsku, Srbsku, Bosně a Hercegovině a Maďarsku. Zároveň ukládá ropu a ropné produkty pro významné světové ropné společnosti.
"Doprava ropy pro společnost Unipetrol pro nás znamená novou obchodní příležitost. Doufáme, že se v budoucnu naše vzájemná spolupráce v oblasti přepravy a skladování ropy ještě prohloubí,” řekl šéf společnosti Jadranski Naftovod Dragan Kovačević.
Smluvní podmínky pro přepravu ropy byly se společností Jadranski Naftovod uzavřeny na tři roky. Ropovodem lze zásobovat jak rafinerii v Kralupech, tak v Litvínově. Unipetrol v současnosti vyjednává podmínky přepravy po maďarském úseku ropovodu Adria. Společnost věří, že by související smlouva mohla být uzavřena v průběhu roku 2017.


Abstract: Česko se do případu Evy Michalákové zapojí formou písemného podání, ve kterém upozorní na porušování práv dítěte a nepřiměřený postup Barnevernu. Norský soud bude od 24. do 26. února řešit odvolání Michalákové proti rozhodnutí o ztrátě rodičovských práv k oběma synům a adopci mladšího. U soudu bude i zástupce české ambasády.

Česko se zastane Michalákové u norského soudu formou dokumentu

ČR chce využít písemné podání - skriftlig innlegg. Shrne v něm, v čem česká strana vidí postup Norska jako nesprávný. Dokument v norštině podá do pátku soudu vládní zmocněnec, náměstek ministra zahraničí Martin Smolek. Ten je od roku 2008 vládním zmocněncem pro zastupování ČR před soudním dvorem EU. Setká se také s právními zástupci Evy Michalákové. "Naši právníci zvolili nejlepší možnost, která byla průchozí, abychom se vůbec mohli připojit. Má to být podáno do zítřka," uvedla pro iDNES.cz mluvčí ministerstva zahraničí Michaela Lagronová. V Norsku je možné využít takzvané písemné podání ve veřejném zájmu. Podávat ho mohou nadace i úřady. Stane se pak součástí spisu a soud ho při rozhodování bere v potaz, pokud ho nezamítne kvůli tomu, že veřejný zájem není dostatečně prokázaný. Zatím není jasné, jestli norský soud české podání uzná. "Je to precedens. Nevíme, jak se soud zachová," dodala Lagronová. Zástupce velvyslanectví ČR bude u soudního jednání ale bez ohledu na to, zda české podání uspěje.
Dokument má hlavně upozornit na dvě věci. První je nedodržení závazku Úmluvy OSN o právech dítěte. Podle jednoho z jejích ustanovení státy uznávají, že osvojení v cizí zemi se dá považovat za náhradní péči, pokud není možné se o dítě postarat v jeho vlasti. Druhým bodem má být "nepřiměřenost rozhodnutí" norských úřadů. Podání má poukázat na to, že se matka nemohla s dětmi vídat, přestože o to stála. Mohlo by to být v rozporu s úmluvou o lidských právech.Petiční výbor na podporu rodiny vydal v pátek prohlášení, ve kterém vyjádřil zklamání nad přístupem ministerstva zahraničí. "Česko pouze jinou formou doručí protest, který již dříve poslal do Norska Úřad pro mezinárodněprávní ochranu dětí, resp. zopakuje to, co MZV několikrát vyjádřilo ve svých protestních nótách," stojí v tiskové zprávě výboru, který zároveň upozornil, že přítomnost zástupce české ambasády při jednání není nic nového. Byl tam už při předchozím jednání Krajské komise, která svým rozhodnutím v podstatě zbavila Michalákovou rodičovských práv k jejím synům (více o rozhodnutí zde).Právník matky Pavel Hasenkopf v první reakci na prohlášení ministra zahraničí Lubomíra Zaorálka (více zde) přístup vlády uvítal. "Rozhodnutí vlády vítáme a věříme, že norský soud účast České republiky v řízení dovolí," uvedl ve čtvrtek. "Mrzí nás však, že vládě trvalo rozhodování dva měsíce a odhodlala se k němu až po veřejném tlaku a aktivních krocích prezidenta republiky," dodal.Norská sociální služba odebrala českým rodičům dnes desetiletého Denise a sedmiletého Davida v květnu 2011 kvůli podezření na zneužívání a zanedbávání. To se nepotvrdilo. Soud ale tehdy považoval zjištění za závažná a děti nechal u pěstounů. Michaláková předloni požádala o přezkoumání případu a svěření dětí do péče, norské úřady loni rozhodly o zbavení rodičovských práv a adopci mladšího hocha. Chlapci se narodili v Norsku, jejich matka tam také žije (více o případu zde).Podle podporovatelů rodiny se rodiče s chlapci po odebrání setkali hned v květnu 2011. Matka pak obě děti vídala každý týden až do srpna, poté až v březnu dalšího roku. Společně se pak setkali ještě třikrát, naposledy předloni v březnu. Loni Michaláková viděla třikrát mladšího syna. Norské velvyslanectví a norské úřady se k případu nevyjadřovaly. Podle některých médií a expertů tak není možné si na kauzu udělat jasný názor jen se znalostí stanoviska jedné strany. Norská ambasáda už dřív na svém webu napsala, že sdělovací prostředky nemusí představovat věc "na základě všech relevantních informací" a norské úřady kvůli povinnosti mlčenlivosti nemohou "reagovat na nesprávná tvrzení" (více zde). Podle některých ochránců dětských práv se tak upřednostňuje zájem matky nad zájmem hochů.Pokud by Michaláková u soudu neuspěla, může se obrátit na další norské soudní instance. Po skončení všech řízení pak může jít k Evropskému soudu pro lidská práva ve Štrasburku. Členové vlády už dřív řekli, že by ji tam ČR podpořila. Zástupci Michalákové žádali po kabinetu ale ráznější kroky. Chtěli, aby se ČR zapojila do řízení. Usilují také o mezistátní dohodu s Norskem o vydávání dětí (více o mezinárodní smlouvě zde).Pro zobrazení videa musíte mít zapnutou podporu JavaScriptu


Abstract: Propast Sotano De Las Golondrinas není jen jakousi hlubokou šachtou do podzemí. Je domovem stovek vlaštovek a snem tisíců horolezců. Po slanění na dno si mohou dobrodružství prodloužit o bloudění nekonečným labyrintem podzemních chodeb.

Propast, která by spolkla mrakodrap, vypadá jako tunel do nitra Země

Blízko městečka Aquismón v mexickém státě San Luis Potosi vyhloubila příroda přibližně 370 metrů hlubokou propast. Kam se na ni hrabe moravská Macocha se svými 138 metry pod zemským povrchem. Do propasti Sotano De Las Golondrinas by zapadl až po střechu leckterý světový mrakodrap.
Sotano De Las Golondrinas (nebo také Vlaštovčí jeskyně) v Mexiku se označuje za nejhlubší otevřenou jeskynní propast světa. Dodnes patří mezi málo prozkoumaná místa planety. Přesto se sem vydávají tisíce nadšených adrenalinových sportovců.
Na své si v Sotano De Las Golondrinas přijdou jeskynní potápěči, horolezci i vyznavači base jumpingu. Vteřiny volného pádu až do blízkosti setmělého dna propasti jsou bezesporu zážitkem na zbytek života.
I spodek této odkryté "díry v zemi" skrývá dobrodružné zážitky. Labyrint jeskynních chodeb, které jako by neměly konce, láká profesionální i amatérské badatele. Otevřená "ústa" propasti jsou zhruba 50 metrů široká. Právě tudy každou chvíli vylétá obrovské množství vlaštovek, které se tu již před léty uhnízdily. Prostor této jeskynní propasti znají pravděpodobně mnohem lépe než lidé.


Abstract: Český jezdec Jakub Smrž si dojel v MS superbiků pro nejlepší umístění sezony. Byl dvakrát sedmý.

Smrž nepotvrdil výsledek z kvalifikace, byl ale sedmý

Motocyklový jezdec Jakub Smrž na ducati neproměnil v Assenu druhé místo z kvalifikace v umístění na stupních vítězů, ve čtvrtém dílu mistrovství světa superbiků ale vybojoval zatím nejlepší výsledky v sezoně.
V místě svého životního úspěchu v seriálu, kterým je loňské třetí místo, dnes skončil v obou jízdách sedmý. Sedmadvacetiletý jezdec se v hodnocení šampionátu posunul o další pozici vpřed, s 38 body je třináctý.
Nizozemskou trať opanovali britští závodníci, kteří nepustili na pódium žádné soupeře z jiných zemí. Dvakrát vyhrál jediný Smržův přemožitel ze sobotní kvalifikace Jonathan Rea na hondě, druhé a třetí místo vybojoval mistr světa z let 2004 a 2007 James Toseland na yamaze. Jedním druhým místem uhájil vedení v šampionátu Leon Halsam s aprilií a třetí pozice v úvodní jízdě znamenala premiérové stupně vítězů pro Leona Camiera rovněž na aprilii.
Smrž v první jízdě kroužil v jednu chvíli i třetí, ale nakonec se v čelní skupině po chybě a problémech s elektronikou neudržel a cílem projel s více než třísekundovou ztrátou na pátého Itala Maxe Biaggiho. "Udělal jsem chybu a ocitl se v trávě. Trošku jsem ztratil a musel znovu dotahovat. Nakonec ale rozhodl problém s elektronikou. Uklepaný drátek elektroniky řazení zapříčinil, že motorka začala vynechávat a já se propadl. Nebýt toho, o bednu se dalo jet," litoval Smrž v tiskové zprávě.
I v druhém závodě se mu povedl start, ale v závěru zůstal na chvostu vyrovnané skupiny bojující o třetí místo. Od bronzu jej dělilo jen sedm desetin sekundy. "Pohyboval jsem se na špici, ale na rovinkách jsem ztrácel. Pak jsem ještě před nájezdem do šikany udělal chybu při řazení a dostalo se přede mne pár soupeřů," uvedl český jezdec. Celkově proto cítil po závodech na své oblíbené trati zklamání. "Měl jsem na víc, minimálně v té první jízdě," konstatoval.
Čtvrtý závod MS superbiků v Assenu (Nizozemsko):
1. závod: 1. Rea (Brit./Honda) 35:38,483, 2. Toseland (Brit./Yamaha) -1,106, 3. Camier (Brit./Aprilia) -1,249, …7. Smrž (ČR/Ducati) -6,296.
2. závod: 1. Rea 35:43,137, 2. Haslam (Brit./Suzuki) -1,942, 3. Toseland -3,928, …7. Smrž -4,682.
Průběžné pořadí MS (po 4 ze 14 závodů): 1. Haslam 148 b., 2. Biaggi (It./Aprilia) 128, 3. Rea 110, …13. Smrž 38.


Abstract: Nástup dítěte do první třídy základní školy přináší zásadní změny nejen do života potomka, ale klade zvýšené nároky také na rodiče. Pochopení osobnosti dítěte a jeho individuálních potřeb v daném věku je klíčové pro zvládnutí změn a případných problémů, které se k tomuto období vážou. Nabízíme proto několik rad, jak prvňáčkovi i rodičům začátek školy co nejvíce ulehčit.

Jak úspěšně zvládnout vstup do první třídy

V první řadě je důležité začít dítě včas zvykat na změnu denního režimu. Ze všeho nejdůležitější je nastavit pravidelnou dobu usínání a vstávání. Je-li nutné, aby dítě vstávalo v sedm hodin, nemělo by usínat později než v devět večer. Šestileté děti totiž spávají obvykle 9 až 11 hodin. Nedostatek spánku, ale i "přespávání" mohou vést k denní únavě a výrazně snižovat výkonnost dítěte.
Neméně důležitá je i psychická příprava a podpora ze strany dospělých. Odborníci radí pomalu se s dítětem na začátek školy připravovat. Tímto tréninkem se ovšem nemyslí drilování učiva v rámci opakování ani několikahodinové sezení v plném soustředění. Stačí drobnosti, kterými své ratolesti povzbudíte a namotivujete. Na praktických příkladech jim ukažte, proč je dobré se učit, co potom budou umět např. samy číst, psát apod.
Pokud se děti budou ptát na školu a konkrétní věci, nikdy je neodbývejte a nezlehčujte jejich obavy. Nikdy nepoužívejte školu jako výhrůžku ani pomocí ní děti nezastrašujte ve stylu: "Jen počkej, ona už tě paní učitelka odnaučí odmlouvání." Takové zdánlivě nevinné věty mohou v dětské duši vypěstovat psychický blok a pocit, že chodit do školy je za trest.
Podobně fungují ale i slova úzkostných rodičů, kteří svou vlastní úzkost ventilují rádoby útěchou: "Neboj, bude se ti tam líbit. Neboj, to spolu zvládneme atd.” Ve skutečnosti u dětí takto vzbuzují ještě větší obavy, jelikož děti jsou senzitivní a podvědomě vycítí strach rodičů, slova útěchy se pak míjí účinkem.
I sebelépe připravené dítě na vstup do školy potřebuje dostatek času na zvyknutí si na změny. Rodiče by tak měli být trpěliví a svým dětem maximálně naslouchat a rozhodně je nesrovnávat s ostatními dětmi. Každé dítě je jiné a tedy i vstup do první třídy zvládá jinak.
Po několika dnech ve škole se mohou objevit potíže tělesného i psychického rázu: děti mohou být roztržité, zapomnětlivé a plačtivé; mohou mít tendenci chovat se způsobem, který je typický pro děti výrazně mladší; některé si začnou stěžovat na nejrůznější tělesné neduhy - ranní bolení břicha nebo hlavy. Objevují se i "skutečné" tělesné příznaky: zvracení, zvýšená teplota, které jsou v tomto případě charakteristickou tělesnou reakcí na zvýšenou psychickou zátěž.
Obvykle se nejedná o nic vážného, přesto je dobré problémy před dítětem nezlehčovat. Někdy pomůže zajít do školy a zeptat se učitele, ale třeba i družinářky, zda u dítěte nezaznamenali nějaký problém. Dost často se stává, že problém není v samotném vyučování, ale například v šatně (dítě nemůže najít ten správný sáček na přezůvky, nesedí s dítětem, s kterým by chtělo, v jídelně do něj někdo ošklivě strčil, muselo jíst něco, co nemá rádo apod.).
Celé první pololetí má dítě k tomu, aby si ve škole zvyklo, i učitelé k tomu tak přistupují. Důležité je, aby rodiče v tomto období dítěti věnovali mnoho času a pomáhali mu s domácími úkoly (v prvním pololetí je to především o nácviku čtení).
Pokud dítěti něco hned nepůjde, nebo se nebude chtít samo učit, pak to většinou vypovídá o tom, že adaptace stále probíhá. Pokud si nevíte rady, nebojte se oslovit učitele a následně odborníka. Právě v první třídě se totiž nejčastěji ukazuje, jestli žák netrpí některou specifickou vývojovou poruchou, například dyslexií nebo dysgrafií apod.
Důležitý volný čas a hra
I když pěstovat v dítěti vědomí povinností a vést ho k jejich plnění je zásadní předpoklad pro úspěšnost i v pozdějším životě, nepřehánějte to, a dítě školou nezahlcujte.
Děcko by mělo mít stále čas a prostor na to, aby rozvíjelo svoji osobnost a věnovalo se aktivitám, jež ho těší a naplňují. Proto nikdy nezapomínejte na to, že v denním harmonogramu má své místo i prostor pro hru a zájmovou činnost.
Rodiče by si měli uvědomit, že žádné dítě nevyniká zcela ve všem. Je tedy zapotřebí ho nesrovnávat s ostatními spolužáky, naopak mu vysvětlit, že některým spolužákům půjdou určité předměty lépe než jemu a jiné zase hůře. Aby dítě mělo šanci se naučit realisticky srovnávat s ostatními a tedy objektivně hodnotit své možnosti a získat důvěru ve své schopnosti a nepodceňovat se.
Úkolem prvňáčka je naučit se zdravě soutěžit s ostatními spolužáky, ale ne za každou cenu, jak si občas přejí rodiče. Stejně důležité je rozvíjení vztahů a spolupráce. Aby dítě hned od začátku vědělo, že se i od ostatních dětí může něco naučit a naopak i ono může učit je.
Jedna z nejdůležitějších věcí je školní taška, která by měla být lehká s vyztuženými zády a s nastavitelnými popruhy. Ty by měli rodiče potomkovi nastavit tak, aby brašna seděla přímo na zádech. Pokud visí moc nízko, zatěžuje bederní páteř.
Aktovky nejmenších školáků mohou vážit i pět kilo. Na vině nejsou jen těžké knížky, ale i spousta zbytečností, které si děti do školy tahají. Na tašce se tak nevyplácí šetřit. Ocení to zejména záda dítěte, která bývají právě špatně zvolenou aktovkou přetěžována.
Dále se pak jedná o věci, jako penál s tužkami, pastelkami, gumou a ořezávátkem. Pero přijde na řadu až později, nejprve se děti musí naučit psát tužkou. Tužka i pastelky by měly být trojhranné. Na sešity a učebnice pak obaly. K lavici přivazovací sáček na další pomůcky.
Na výtvarnou výchovu by děti měly mít kufřík vybavený vodovkami, temperami, štětci a kelímkem na vodu, voskovkami, modelínou, lepidlem, podložkou na modelování a igelitovým ubrusem na lavici. Dětem se také doporučuje do kufříku přibalit starší triko, které mohou při své tvořivé práci umazat.
Na tělocvik pak jsou nutné tenisky s bílou podrážkou nebo cvičky a triko, trenýrky, tepláky či legíny. Většinou ještě děti mají mít míček a švihadlo.
Do třídy budou děti potřebovat ručník s poutkem a látkový ubrousek pod svačinu. Učitelé dětem doporučují i polštáře (podložky) na židle, které budou moci používat i k sezení na zemi.


Abstract: Prezident Václav Klaus vetoval zákon o fondu na podporu kinematografie. Film totiž považuje za běžné podnikání. Dále mu vadí, že by zákon upřednostnil jediný obor umění. Nerozumí ani tomu, proč by měl zvýhodňovat díla, která "podporují evropskou identitu", jak se v normě uvádí.

Klaus vetoval zákon na podporu kinematografie

Václav Klaus vysvětlil veto v dopise předsedovi Sněmovny Lubomíru Zaorálkovi.
Nesouhlasí s tím, že by podnikání ve filmovém průmyslu mělo být financováno z veřejných zdrojů. Nelíbí se mu, že by si stát zvolil jeden umělecký obor, který by podporoval.
"Není obhajitelné, že chce stát touto formou podporovat podnikatele ve filmovém průmyslu a ne například českou hudbu, české výtvarné umění či architekturu, českou literaturu, české divadlo anebo český sport," píše prezident.
"Není žádný důvod, proč by podnikatelé v kinematografii měli být jako jediní takto privilegováni oproti jiným, srovnatelným oborům." Neadekvátně velký je podle něj sám objem finančních prostředků, které chce stát zákonem získat a rozdělovat.
Proč zrovna podpora evropské identity?
Příjmy fondu činily v roce 2003 kolem 53 milionů korun, v roce 2004 asi 66 milionů a v roce 2005 cca 83 milionů korun. "Tímto zákonem má získat každoroční příjem ve výši kolem 280 milionů Kč. Takřka čtyřnásobné navýšení příjmů Fondu považuji za neodůvodněné," dodává Klaus.
Mezi osmi body, ve kterých vysvětluje svůj nesouhlas, se Klaus pozastavuje také nad tím, že by zákon zvýhodňoval díla, která "podporují evropskou identitu".
"Ty mají být tímto zákonem vyjmuty ze standardního posuzování a má o nich být rozhodováno přednostně. Zákon tím preferuje vybraný politický názor na úkor ostatních," domnívá se Klaus. To je podle něj nepochopitelné.
Prezident si je "jist", že zákon nesleduje podporu umění, ale podporuje podnikatelské zájmy vybraných zájmů a skupin.
Klaus není jediným kritikem novely zákona o kinematografii. Norma se nelíbí ani televizím a provozovatelům kin. Těm z něho plynou povinnosti odvádět do Státního fondu na podporu kinematografie peníze. Sami filmaři by zákon přivítali.


Abstract: V Ralsku - Ploužnici vybuchne bomba. Tak zněl telefonát, který přijali policisté na Českolipsku přibližně hodinu a půl po silvestrovské půlnoci. Muže, který volal, chytili vzápětí. Do telefonu se totiž v opilosti představil.

Muž ohlásil policistům bombu, do telefonu se v opilosti představil

"Čtyřiatřicetiletý muž z Českolipska kolem půl druhé v noci prostřednictvím linky 158 oznámil, že v obci Ploužnice na Českolipsku vybuchne blíže nespecifikovaný nástražný výbušný systém. V průběhu hovoru se policistům dokonce představil svým vlastním jménem," popsala českolipská policejní mluvčí Ivana Baláková.
Policisté zakrátko muže vypátrali v jedné z místních restaurací. "K poplašnému telefonátu se přiznal a protože byl silně opilý, převezli ho policisté na protialkoholní záchytnou stanici," dodala Baláková.
Po vystřízlivění čekal muže výslech. Policisté nyní rozhodují o dalším postupu. "V Ploužnici se nakonec žádný výbušný systém nenacházel," doplnila policejní mluvčí.
Za 24 hodin mezi silvestrem a Novým rokem přijali policisté v Libereckém kraji celkem 197 oznámení. Od půlnoci do sedmé hodiny ranní jich bylo 87.
"Občané si převážně stěžovali na rušení nočního klidu, narušování občanského soužití, na případy výtržností a fyzických napadání," uzavřela Baláková.


Abstract: V současnosti internetem koluje několik tisíc virů. Při jejich šíření se přitom počítačoví piráti stále častěji zaměřují na mobilní zařízení, tedy na smartphony a tablety. Vyplývá to z analýzy bezpečnostní společnosti Check Point.

Internetem kolují tisíce virů, stále více jich cílí na chytré telefony a tablety

"V průběhu března jsme identifikovali více než 1300 různých malwarových rodin, což je drobný pokles oproti předchozímu měsíci. To ovšem neznamená, že by byl březen bezpečnějším měsícem, jen to ukazuje na skutečnost, že kyberzločinci nemusí vyvíjet zcela nový malware pro útočné aktivity," uvedl David Řeháček, bezpečnostní odborník ze společnosti Check Point.
Označení malwarová rodina výzkumníci používají pro pojmenování různých škodlivých kódů, které však mají stejný základ. Například vyděračské viry z rodiny ransomware, které zašifrují data na pevném disku a za jejich odemčení požadují výkupné, tvoří pouze jednu "rodinu". Různě upravených ransomwarů přitom kolují internetem stovky.
Rodin je tedy skutečně "pouze" 1300, ve skutečnosti se ale aktuální hrozby počítají na tisíce. Klidně i jen drobnou úpravou části zdrojového kódu si totiž kyberzločinci zpravidla zajistí, že již nahlášená a známá počítačová hrozba je najednou úplně nová – většina antivirů je pak na takové hrozby minimálně v prvních dnech jejich rozšíření krátká.
Patrný je nárůst mobilních hrozeb, škodlivé kódy se tedy častěji zaměřují na chytré telefony a tablety. "V únoru se vůbec poprvé dostal do Top 10 škodlivých kódů mobilní malware, v březnu trend pokračoval," podotkl Řeháček s tím, že bezpečnostním expertům v současnosti dělá velké vrásky na čele především hrozba zvaná HummingBad. Právě ta se dostala mezi deset nejrozšířenějších virových nákaz.
HummingBad se může šířit jako příloha nevyžádaného e-mailu, stejně tak ale může číhat na podvodných webech. Na smartphonech s operačním systémem Android vytváří trvalý rootkit, může se tedy v zařízení maskovat, což velmi znesnadňuje možnost jeho odhalení na napadeném zařízení. Ve chvíli, kdy se HummingBad na mobilním zařízení zahnízdí, začne dál škodit.
"Instaluje podvodné aplikace a umožňuje další škodlivé aktivity, jako jsou například instalace keyloggerů, krádeže přihlašovacích údajů a obcházení šifrování e-mailů pro lepší zachycení podnikových dat," konstatoval Řeháček.
Jinými slovy počítačoví piráti převezmou nad napadeným přístrojem naprostou kontrolu. Mohou jen vyčkávat a sledovat aktivitu uživatele, stejně tak ale dovedou odchytávat zprávy týkající se internetového bankovnictví. Teoreticky tedy mohou uživatele připravit o peníze.
Také další dvě hrozby, které patřily v březnu k těm nejrozšířenějším, cílily na chytré telefony a počítačové tablety. Konkrétně na modely s operačním systémem Android.
Jedním z nich je například AndroRAT, který se dokáže navázat na nějakou legitimní aplikaci. Do mobilního zařízení se tak často dostane bez vědomí uživatele. Ten si jej stáhne zpravidla z neoficiálních internetových obchodů s nějakým jiným programem. Pak už nic nebrání útočníkům, aby převzali plnou kontrolu nad napadeným strojem.
Na pozoru by se měli uživatelé mít i před hrozbou zvanou Iop. "Tento malware instaluje aplikace a zobrazuje nadměrné množství reklam. Množství reklamy a nainstalovaných aplikací neumožňuje uživateli používat přístroj jako obvykle," uzavřel Řeháček.
Na Android se počítačoví piráti nezaměřují náhodou. Tato mobilní platforma je aktuálně nejrozšířenější, a tak mají kyberzločinci větší šance, že budou při útocích úspěšní.


Abstract: Hnutí Tálibán ovládlo strategicky důležitý okres Sangín v jihoafghánské provincii Hílmand. Podle agentury AP to v pondělí oznámil zástupce guvernéra Hílmandu Muhammad Džán Rasúljár.

Tálibán uštědřil afghánské armádě tvrdou porážku, ovládl jih provincie Hílmand

Podle místoguvernéra se bojovníci Tálibánu zmocnili okresu Sangín po několikadenních tvrdých bojích. Počet obětí z řad afghánské armády je podle něj vysoký, přesná čísla ale neuvedl. Armáda ale stále v tomto okrese drží některé vojenské základny a brání je.
Rasúljár se obává, že by Tálibán mohl zabrat celou provincii, kde se hojně pěstuje mák na výrobu opia, z něhož tálibové financují svou činnost. V neděli se proto rozhodl nezvyklým způsobem varovat afghánského prezidenta Ašrafa Ghaního. Na Facebooku upozornil, že nepošlou-li centrální úřady rychle pomoc, hrozí, že Hílmand ovládne Tálibán.
V prosinci padlo v Hílmandu v tvrdých bojích na 90 příslušníků vládních ozbrojených sil. Předseda provinční rady Muhammad Karím Atal řekl, že jen v neděli zemřelo 28 vojáků. Dalších patnáct jich bylo vážně zraněno. Letos už přišlo o život v této jihoafghánské provincii 2000 příslušníků vládních bezpečnostních složek.
Podle Atala je situace zoufalá, ale kábulská vláda na to nereaguje. "Kolem 65 procent Hílmandu je nyní pod kontrolou Tálibánu. V každém okrese jsme buď ustoupili, nebo předali území Tálibánu, ale přesto až dosud nikdo nepodnikl žádnou rozsáhlejší protiakci,” prohlásil.


Abstract: Těžko říct, kolik vysvětlení by se našlo, proč to nedělat. Podle psychologů si však člověk dokáže najít 237 důvodů, proč se do sexuálních hrátek pustit.

Člověk si prý k sexu najde 237 důvodů

Jedním z nich je také nuda. Odborníci také tvrdí, že aktivitám tohoto druhu nemusí vždy předcházet láska a vášeň, jak se mnohdy snažíme předstírat. Pravda o lidské sexualitě je totiž mnohem méně romantická.
Výsledky studie zveřejnili psychologové z University of Texas v čele s doktorkou Cindy Mestonovou. Její tým zpovídal dva tisíce mužů a žen ve věku mezi 17 a 52 roky. A mezi více než dvěma stovkami různých důvodů pak často zaznělo, že sex se stal "přiměřeně efektivním způsobem překonání nudy".
Nezřídka byl sex také důvodem pomsty nebo oplátky, ale většina chtěla jednoduše udělat sobě i partnerovi dobře.
Studie také potvrdila dlouho známou skutečnost, že většina mužů hledá v sexu fyzický zážitek, zatímco ženy do milování vkládají většinou emoce.
"Často schvalovanými důvody pro sex, které reflektují motivace největšího počtu lidí nejčastěji, byly: přitažlivost, potěšení, city, láska, romantika, emocionální blízkost, vzrušení, touha potěšit, dobrodružství, vzrušení a příležitost," shrnuli experti z Texasu.


Abstract: Intimní život v minulém století často citovaného myslitele Karla Marxe se stal inspirací pro hru Milana Uhdeho Zvěstování aneb Bedřichu, jsi anděl.

Otakar Brousek si zahraje Bedřicha Engelse, přihlásí se k Marxovu dítěti

Kus se z pochopitelných důvodů před revolucí příliš nehrál, sám dramatik jej však považuje za své nejlepší dílo. Ve čtvrtek jej jako první premiéru sezony uvede pražské Divadlo na Vinohradech na své studiové scéně."Všechno je psáno na základě faktu. Milan Uhde šátral v dostupných spisech," poukazuje Otakar Brousek, který ztvární Marxova přítele Engelse, k němuž se odvolává oslovení v titulu hry. Uhde si vybral Marxovo anglické období. "On tam vlastně nuzoval, Engels se o něj staral. Měl nemanželské dítě se služkou, což byl tehdy obrovský průšvih. Tihle lidé, kteří se zajímají o lidstvo a chtějí ho přetvořit k lepšímu, často nejsou schopni se postarat o svoji rodinu. Lenin, Hitler, všichni měli svůj život v troskách," uvažuje Brousek. Zobrazit fotogaleriiJeho Engels si právě starost o Marxovo dítě vezme na sebe.Pro Brouska to bude poprvé, co se objeví v komorním prostoru Vinohrad, zkušenosti s malou scénou však má z angažmá na Kladně či z Divadla v Řeznické. "Ten malý prostor je příjemnější. Ale je to stejné, nesmí se tolik tlačit na pilu. A je tady horko," dodává k přípravám hry v podkrovní scéně. Pro herce to zároveň bude první setkání s látkou Milana Uhdeho. "Myslel jsem, že je to nepřenosná intelektuálština, ale strašně dobře se to hraje, má krásný český jazyk. Úsečné jednoduché věty, ale přesně pointované," libuje si.Režie se chopil ředitel Národního divadla Jan Burian. "Pracoval jsem s ním už v Divadle ABC, známe se léta letoucí. On si to hrozně užívá a říká: Děti moje, to je tak krásný, že nemusím čtyři hodiny ředitelovat," směje se Brousek. Burian se totiž poprvé za tři roky ve funkci vrátil k režii.V hlavní roli Marxe, kterého Uhde lehce přejmenoval na Karla Maxe, se objeví nová posila Vinohrad Tomáš Pavelka, jeho ženu ztvární Andrea Černá, služku pak Zuzana Vejvodová.


Abstract: Čachtická paní se prý koupala v krvi mladých panen, aby si zachovala krásu. Dnes k omlazení stačí krev vlastní. Tuto nejmodernější rejuvenační metodu, plazma terapii, nabízí exkluzivně Klinika GHC Praha.

Krev jako omlazovací prostředek. Měla Čachtická paní pravdu?

Věčná krása v boji proti neúprosnému času je odedávna touhou mnoha žen a snad nikdy nebyly ženy tak blízko svému cíli jako dnes. Estetická medicína nabízí nepřebernou řadu neinvazivních nebo minimálně invazivních metod tzv. rejuvenace, nebo-li omlazování.
Jednou z těch velmi progresivních je tzv. plazma (PRP) terapie, kterou má od letošního podzimu v nabídce svých služeb Klinika GHC Praha.
"Platelet Rich Plasma (PRP) používaná v oblasti dermatologie je nová, revoluční technika vyvinutá v posledním desetiletí. Pacientovi je odebrána krev, která se smísí s patentovanou gelovou látkou a v speciálním přístroji je za vysoké frekvence odstředěna. Získáme tak plazmu bohatou na trombocyty. Ty obsahují velké množství buněčných růstových faktorů a provokují migraci našich vlastních kmenových buněk do místa aplikace. Výslednou látku, PRP, lze využít v estetické medicíně pro rejuvenační techniky jako je mezoterapie nebo jako výplňový materiál," říká francouzský specialista Dr. Alain Gondinet (M.D.), který je v průkopníkem metody a hostoval v září v Praze na pozvání Kliniky GHC.
Hlavní výhodou metody je, že tělo nemusí přijímat umělé látky a materiály, u kterých hrozí vždy riziko komplikací či kontaminace. Naopak, protože PRP je zároveň zdrojem základních růstových faktorů, kopíruje tento postup procesy hojení těla samotného, jak je můžeme pozorovat třeba u poranění kůže.
Jelikož pacient přijímá látky z vlastního těla, nehrozí přenos žádného onemocnění nebo alergie. Celý proces odběru a zpracování krve probíhá přímo před očima pacienta.
Metoda Plazma terapie slibuje oživení a regeneraci kožních buněk, vyhlazení vrásek i podporu produkce nového kolagenu v těle. Je vhodná pro regeneraci u pacientů s unavenou, povadlou a stárnoucí pletí, ale i preventivně. Pomáhá sice zahladit i výraznější stopy stárnutí jako jsou vrásky či silně povolená pleť, ale nejlepší efekty má obvykle cca do 55 let věku. Metoda také urychluje proces hojení kůže po různých zákrocích.
"Technika je rychlá a jednoduchá, má široký záběr použití a v souladu se současnými trendy je vysoce přírodní a přirozená," říká MUDr. Nina Koutná, dermatoložka Kliniky GHC.
Klinika GHC je prvním pracovištěm v ČR, které metodu plazma terapie klientům nabídla.


Abstract: Ředitelství silnic a dálnic (ŘSD) si zákon o veřejných zakázkách vykládalo po svém, zjistili kontroloři Nejvyššího kontrolního úřadu (NKÚ) při prověřování zakázek za 4,5 miliardy. Zákon byl porušen v případě 30 zakázek v celkové hodnotě přesahující miliardu korun, informovala v pondělí mluvčí NKÚ Olga Málková.

ŘSD si se zakázkami za miliardu dělalo, co chtělo, zjistili kontroloři

"Šlo například o zadávání zakázek v jednacím řízení bez uveřejnění, tedy bez otevřené soutěže, přestože nebyly splněny všechny podmínky, které využití takového řízení umožňují," uvedla Málková.Dalším proviněním bylo rozdělování zakázek tak, aby mohl být bez výběrového řízení osloven konkrétní dodavatel. "ŘSD například v roce 2009 rozdělilo rekonstrukci mostu v Mohelnici na opravu jeho pravé části a opravu jeho levé části. Každou část pak zadalo ve zjednodušeném podlimitním řízení. A to přesto, že na opravu bylo vydáno jedno stavební povolení, prováděl ji jeden dodavatel a obě poloviny mostu byly zkolaudovány naráz," upozornila Málková. Výběrové řízení šité na míru
Podle NKÚ také ŘSD šilo některé zakázky na míru předem vybraným uchazečům, a to v 15 případech, kdy se jednalo o zakázky za téměř miliardu korun. Počty účastníků se omezily tak, že se nastavily neodůvodněně přísné kvalifikační podmínky. "Třeba u zakázky na opravu mostu u Lichnova požadovalo ŘSD po uchazečích, aby měli k dispozici obalovnu na asfaltové směsi s výkonem, který by objem potřebný pro splnění zakázky zajistil za tři hodiny. Takovou podmínku splňoval jen jeden uchazeč z devíti, kteří si vyzvedli zadávací dokumentaci," sdělila Málková. Jindy podle ní zase ŘSD nevyužilo možnost zakázku rozdělit, přestože by to bylo z hlediska zvýšení konkurenčního prostředí vhodné. "Například odstranění povodňových škod na silnicích I. třídy v Moravskoslezském kraji ŘSD zadalo jako jednu velkou zakázku za 420 miliónů korun, přestože se fakticky skládala z deseti samostatných staveb," stojí ve zprávě NKÚ. O zakázku se tak mohly ucházet jen firmy s minimálním ročním obratem stavebních prací 1,3 miliardy korun a se zkušenostmi z minimálně tří staveb za víc než 421 miliónů korun. Takové požadavky splňovaly jen firmy, které staví dálnice a silnice I. třídy. V zakázce šlo přitom o běžné opravy. "Kontroloři analyzovali cenové nabídky uchazečů o tuto zakázku a spočítali, že kdyby ŘSD zakázku rozdělilo, mohlo ušetřit minimálně 38 miliónů korun," upozornila Málková.


Abstract: Tentokrát vás ale nečeká další soubor miniher, ale dobrodružství, ve kterém musíte nasbírat co nejvíce čehokoliv.

Rabbids Go Home: odpalte otravné králíky na měsíc

Šílení králíci si na Vánoce roku 2006 získali celý herní svět. Jsou malí, roztomilí, žvatlají a jsou tak trochu na palici. Původní soubor miniher, který nasměroval tuto sérii ze směru původně hopsačkového Raymana, se tak dočkal dvou dalších dílů. Teprve až nyní ale přichází hra, která se od schématu miniher vzdálila.
V nejnovějším dobrodružství pizizubých králíků si tato potrhlá stvoření usmyslela, že pochází z Měsíce a musí se za každou cenu dostat zpět. Jenže králíci nemají všech pět pohromadě a o kosmonautice nikdy nic neslyšeli, takže se na Měsíc snaží dostat pomocí všemožného harampádí tak, že ho prostě nahází na sebe a na Měsíc vylezou.
Králíci potřebují postavit co největší "věž", která je dostane na měsíční povrch.
Přestože zní zápletka zábavně a zábavná bezesporu je, tak to, co vás v následujících několika hodinách hraní čeká, nemá se zábavou dlouho nic společného. Herní koncept je totiž tak specifický a vyhraněný (čtěte omezený), že zabaví málokoho. Pravděpodobně jen malé děti a nekritické fanoušky králíků, kteří jsou stejně pošahaní, jako oni sami.
Herní koncept totiž spočívá v tom, že s dvojicí králíků, z nichž jeden nosí trenky a druhý dámská tanga, budete na nákupním vozíku projíždět levely a sbírat téměř vše, co vám přijde pod ruku. Proč? Protože králíci potřebují všechno harampádí, aby se "logickou" cestou dostali na Měsíc.
Levely jsou designované tak, že abyste získali všechny potřebné předměty a postoupili dál, tak budete muset používat logické přemýšlení a řešit i jednoduché hádanky. Bohužel, přemýšlet začnete až zhruba od poloviny hry, protože do této části projdete, či spíše projedete všechny levely levou zadní a nebudete se muset vůbec snažit.
Králíci potřebují postavit co největší "věž", která je dostane na měsíční povrch. Jako podklad tak berou smetí, bedny, pizzu nebo třeba psy. Jakýkoliv zakroužkovaný předmět se pro stavbu hodí. Že by těchto věcí bylo ve hře nedostatek, se říct opravdu nedá. Téměř každá obrazovka je jimi přesycena. Po celou dobu hraní se nám nestalo, že by nás hra za nedostatečný sběr předmětů pokárala, a to jsme na to mnohdy nebrali nejmenší ohled.
Princip spočívá v tom, že po cestě budete narážet na problémy jako kaktusy nebo výbušné bomby. Ty vám berou životy, takže si na ně musíte dávat pozor. Mimo to jsou zde i živí protivníci, konkrétně lidé a psi. K jejich zlikvidování musíte použít takzvaný "bwaaah" útok. Ano, křik je jednou z nejsilnějších zbraní králíků. Mimoto můžete požít i svého králičího parťáka jako dělovou kouli. Obvykle v případech, kdy musíte něco shodit, abyste se dostali v levelu dále.
Zpestření přichází pokaždé, když králíci seberou nějaký předmět, který jejich vyvalené bulvy ještě nespatřily. V tomto případě se můžete těšit na legrační animaci. Takových je ale ve hře jen pár a připadá na ně slušná porce nudy.
Ušáků je tu méně, neprojevují se tak výrazně a navíc se už docela okoukali.
Dále tu máme hlavní předměty, po jejichž doručení na určité místo level končí. Tyto předměty, jako například nemocný děda na smrtelné posteli nebo turbína od letadla, jsou rychlejší, levitují a tak dále. Hratelnost se díky nim stává hned zábavnější.
Po samotném úvodu hry se dostanete do města, které skýtá další levely k vysbírání. Jenže dostat se k nim skrze město ještě chvíli trvá. Každé místo k vysbírání přitom obsahuje několik levelů. Bohužel pokaždé, když vypnete hru, budete muset začínat od začátku města a k dané lokaci nejdříve dojít, nehledě na to, kolik levelů jste v ní už dokončili. Stereotyp se tak hlásí o slovo dost často.
Jak jsme ovšem začátek hry hanili, tak druhou polovinu budeme spíše chválit. Projet úrovněmi již vyžaduje zapojení mozkových buněk a některé herní nápady jsou vtipné a hráče potěší. Bohužel se ale často opakují. A tak budete neustále likvidovat skupinku lidí v nepropustných oblecích či patlat jídlo tak, aby za ním jel elektrický vysavač a otevřel vám cestu dál.
Dá se říci, že herní schéma není příliš povedené a už vůbec není hodné plnohodnotné hry, která se povaluje v regálech obchodů. Jako blbina pro Xbox Live Arcade za pár stovek – proč ne, ale takhle? O nějakém pořádném využití pohybového ovládání Wii navíc nemůže být prakticky řeč. Občas sice zamíříte s wiimotem nebo s ním zamácháte, ale kdybyste měli v ruce klasický joypad, tak by byl prožitek z hraní prakticky identický.
To nejzábavnější na Rabbids Go Home jsou samozřejmě králíci. Těch si užijete sice dost, ale o dost méně, než v předchozích hrách. Ušáků je tu méně, neprojevují se tak výrazně a navíc se už docela okoukali.
Nemůžeme si ale vynachválit králičí editor. Kválíky můžete vylepšit či trochu zdemolovat, aby vypadali tak, jak si představujete. Během hraní dostanete za nasbírané harampádí dárečky, které můžete proměnit za nejrůznější odměny. Těmi jsou tetování, doplňky nebo oblečky pro vaše králíky. Zubaté potvory si navíc můžete vytahat za uši, roztáhnout jim lebku a podobně. Vše samozřejmě ve velmi stylovém provedení.
A kdo že za tímto paskvilem stojí?
Člověk by se i pozastavil nad tím, který designér vypustil z hlavy takový šílený nápad pro hru, jako je Rabbids Go Home. Budete se divit, ale na svědomí ji má Michel Ancel. Ano, bravurní mozek, který nám přinesl první dva Raymany, inovátorský pokus s Peter Jackson´s King Kong a geniální Beyond Good & Evil, stojí i za touto podivnou hrou. No, i dobří designéři mají své slabší chvilky. Že, Micheli?
Rabbids Go Home je na rozdíl od předchozích her s králíky zaměřena na hru jednoho hráče. Přesto obsahuje multiplayer, ale ne ve formě, v jaké bychom ho rádi viděli. Jeden králík řídí, zatímco druhý skáče? Na to jsme už asi opravdu staří.
Vizuální podoba hry je jednoduchá, ale u hry tohoto typu to nevadí. Stačí, že králíci jsou pěkně animování, kvíkají, pořád někam skáčou a prostředí je barevné. Zvuky jsou vtipné a trefné a hudba správně šílená. Boney M ve výtahu? Jasně!
Králíky má valná část redakce ráda, ale první pokus o vybočení ze série miniher, se příliš nepovedl. Hra je určená opravdu menším hráčům a většinu lidí nad dvanáct let bude nudit. Ale není vyloučeno, že i později narozené bavit nebude.


Abstract: Právě vychází soubor povídek a črtů z pozůstalosti Kurta Vonneguta jr. pod názvem Armagedon aneb Jak skončil boj s ďáblem, Tereza Brdečková přichází s románem Alhambra a další historická detektivku z pera Vlastimila Vondrušky se jmenuje Tajemství abatyše z Assisi.

Kurt Vonnegut, Tereza Brdečková i Vlastimil Vondruška

Poté, co se uzavřel život Kurta Vonneguta, mohlo by se zdát, že se uzavřelo i jeho dílo. A přece lze v autorově pozůstalosti nalézt kratší práce, které se často vyznačují stejnou svěžestí jako jeho romány.
Přítomný výbor povídek, aforismů a drobných kreseb, v uspořádání a s předmluvou Vonnegutova syna Marka, ve valné většině propojuje téma války, ať už té skutečné, kterou Vonnegut zažil na vlastní kůži kousek od našich hranic, anebo různých vybájených válečných střetů budoucnosti či daleké minulosti.
Argo, překlad Zdeněk Beran, 168 str., váz., 258 Kč
Románová kronika Terezy Brdečkové, která vypráví o pražské umělecké rodině, nás zavádí hlavně do časů slávy českého loutkového filmu.
Gabriel Kočka, malíř a sběratel, uniká z dusivé atmosféry války, stalinismu a normalizace do světa filmů a smyšlených map. Lidé jako Gabriel žijí za ostnatými dráty své okleštěné životy. Když konečně přijde svoboda, ukáže se, že jejich díla, vzpomínky a sny fungují dál, a jsou klíčem k pochopení minulosti. Tak jako příběh o knížeti Baltazarovi, který hledá mapu své ztracené země.
Odeon, 240 str., váz., 229 Kč
Novelu Cestovní pas napsala nositelka Nobelovy ceny za literaturu Herta Müllerová v roce 1986, tedy rok před tím, než emigrovala do NSR. Zachycuje v ní život na rumunském venkově za Ceausescovy diktatury.
Vycestování nebo spíš čekání na cestovní pas je ústředním tématem této autorčiny rané prózy. Čekání se protahuje na dny, měsíce a roky. Vesnice se vylidňuje, jen rodina Windischova musí čekat. Dcera Amálie může úřední proceduru urychlit, pokud obětuje svou důstojnost.
Mladá fronta, překlad Radka Denemarková, 112 str., váz., 229 Kč
Finsko-estonská spisovatelka Sofi Oksanenová dosáhla svým třetím románem Očista světového věhlasu.
Dramatický příběh dvou generací žen nás zavede nejprve do Estonska 40. let minulého století, v druhém plánu do doby krátce po rozpadu sovětského impéria. Aliide Truuová ukryje před mafiánským pasákem dívku Zaru. Dívčina přítomnost v domě vyvolá ve staré ženě palčivé vzpomínky na mučení a znásilnění za předešlé éry. Ani Zara není bez nepříjemných vzpomínek...
Odeon, překlad Jan Petr Velkoborský, 304 str., váz., 279 Kč
Historik a spisovatel Vlastimil Vondruška přichází již s dvaadvacátou knihou ze série Hříšní lidé Království českého.
Oldřich z Chlumu na příkaz krále Přemysla II dělá doprovod abatyši Anežce na pouti ke svatému Jakubovi do Compostely. Ještě než překročí hranice království, dojde k první vraždě. A tehdy se Anežka Oldřichovi přizná, že k pouti ji nevedly jen zbožné úmysly. Před svou smrtí jí slovutná abatyše Klára z Assisi napsala o znepokojivém podezření...
Moba, 312 str., váz., 299 Kč


Abstract: Irská nízkonákladová letecká společnost Ryanair podala v pátek žalobu na britskou vládu. Důvodem podání žaloby jsou ztráty, které firmě vznikly po zavedení přísnějších bezpečnostních opatření na letištích ve Velké Británii poté, co byl odhalen chystaný teroristický útok na letadla z Velké Británie do USA. Firma po vládě požaduje 3,3 milióny liber (asi 132 miliónů korun).

Letecká firma zažalovala britskou vládu za opatření na letištích

Pokud společnost se žalobou uspěje, dá získané peníze na charitu. Ryanair dal vládě ultimátum, že má do jednoho týdne uvést do normálu zpřísněná bezpečnostní opatření na letištích.
Šéf společnosti Ryanair Michael O´Leary řekl, že mimořádná bezpečnostní opatření způsobila zmatek, a že jejich zavedení byla chyba, protože tak vítězí teroristé a extrémisté.
Společnost viní vládu z toho, že ani po dvou týdnech od odhalení možných teroristických útoků nebyla schopná dát situaci na letištích do normálu. Nyní si cestující ve Velké Británii mohou vzít sebou do letadla pouze jedno malé příruční zavazadlo a musí podstoupit několik prohlídek.
Britská vláda řekla, že nebude žádným aerolinkám platit kompenzace za ztráty způsobené zavedením mimořádných bezpečnostních opatření, a že opatření nezmírní, protože země je stále v ohrožení.
Společnost Ryanair letos začala vybírat poplatky za každé zavazadlo přihlášené k přepravě v zavazadlovém prostoru. Narostl tak počet zavazadel, která si cestující brali s sebou na palubu. Nyní, když si lidé nemohou vzít více zavazadel na palubu, se tak společnost zřejmě obává, že jí ubudou cestující, protože nebudou chtít více platit za kufry v zavazadlovém prostoru. Ryanair létá do ČR do Brna z londýnského letiště Standsted.
Jen několik dní trvala mimořádná opatření na letištích a aerolinky kvůli tomu budou muset počítat s řádným nárůstem výdajů. Jen ty britské přišly větší kontroly na 50 miliónů liber denně, což jsou v přepočtu asi dvě miliardy korun. Ostrovní letecké firmy tak musí počítat s nečekanými výdaji celkem ve výši 300 miliónů liber (asi 12 miliard korun).
Většina aerolinek se domnívá, že britská letištní společnost BAA byla špatně připravená na bezpečnostní opatření a stav nouze. Nedokázala pružně reagovat na požadavky, aby si cestující nebrali na palubu například láhve s vodou a jiné předměty, které byly do té chvíle povoleny a pak náhle zakázány. Ztratily se tisíce zavazadel, také lety se zpožďovaly.


Abstract: Sedmačtyřicetiletému Robovi Emsliemu z Jihoafrické republiky se povedlo stát se adeptem na proslulou Darwinovu cenu. Jako památku na mrtvého psího miláčka nosil na krku jeho vodítko, což se mu v pondělí brzy ráno stalo osudným. Vodítko se mu totiž připletlo do osy předního kola jeho vozu.

Pejskař s vodítkem na krku si kuriózním způsobem přivodil smrt

Emslie navštívil v neděli restauraci nedaleko přírodní rezervace Kragga Kamma v provincii Východní Kapsko. Na krk si nasadil třímetrový provaz se smyčkou na konci, který používal jako vodítko na psa, aby tak uctil památku svého mrtvého voříška jménem Sheevah.
"Vodítko za ním viselo jako ocas. Dal si asi deset sklenic vína a z restaurace odcházel po půlnoci jako poslední. Jeho tělo jsme našli následující ráno," uvedla pro regionální média Carol Atterburyová, majitelka restaurace v ulici Butterfield Road.
Když totiž opilý Emslie nastoupil do svého vozu, nevšiml si, že velká část vodítka zůstala venku. Jakmile pak začal couvat, nylonový provaz se připletl do osy jednoho z předních kol. Vodítko trhlo s Emslieho krkem takovou silou, že byl okamžitě mrtev.
Případ není podezřelý, ale bizarní ano
Přítel Andy Green pro deník Beeld uvedl, že Emslie musel nedávno nechat Sheevah utratit a nevzpamatoval se z toho. Ve vzpomínce pak prý čas od času nosil vodítko kolem krku.
Policejní kapitán Stanley Jarvis potvrdil, že incident není posuzován jako podezřelý. Rozhodně je ale bizarní, je tedy možné, že by Emslie mohl dostat takzvanou Darwinovu cenu. Ta se již 17 let uděluje lidem, "kteří se zasloužili o zlepšení genofondu tím, že se z něj sami hloupě vyřadili".
Například v roce 2010 tuto cenu získal 40letý vozíčkář z Koreje, který ze zlosti, že mu odjel před nosem výtah, najížděl tak dlouho do bezpečnostních dveří, až zahučel do výtahové šachty. Připravil se tak o život, jako smutnou vzpomínku si ale vysloužil i titul "hlupák století".