Abstract: Po delší vážné nemoci zemřel poslanec ČSSD Petr Jalowiczor. Na schůzi Sněmovny to oznámila její předsedkyně Miroslava Němcová. Jalowiczor naposledy promluvil ve Sněmovně předloni v září, když vláda žádala o důvěru, pak se jeho zdravotní stav začal výrazně zhoršovat. Bylo mu 38 let.

Zemřel poslanec ČSSD Petr Jalowiczor, bylo mu 38 let

Zprávu o poslancově smrti potvrdil iDNES.cz jeden z jeho asistentů, Pavel Kawulok. "Tato informace se zakládá na pravdě," řekl iDNES.cz Kawulok.Za Jalowiczora by měl do Sněmovny nastoupit dřívější poslanec ČSSD Břetislav Petr z Havířova, který se po volbách už do Sněmovny nedostal.
"Pana kolegy je mi líto. Je to pro mě nová informace, takže jsem o tom zatím nepřemýšlel. Do Sněmovny pravděpodobně půjdu," řekl Petr agentuře ČTK.
Petr by se stal v případě návratu do Sněmovny nejstarším poslancem. Narodil se 7. ledna 1937, současný doyen Karel Schwarzenberg je stejný ročník, narozeniny ale slaví 10. prosince.O nemoci, která znemožňovala moravskoslezskému zákonodárci docházet do práce, se dlouhé měsíce příliš nevědělo. Kawulok před časem redakci iDNES.cz sdělil, že poslanec trpí těžkým nádorovým onemocněním. Ještě v listopadu Jalowiczor nebyl trvale upoután na lůžko a neuvažoval o tom, že by složil poslanecký mandát.Zda bude pohřeb v rodinném kruhu, zatím Kawulok, který se staral o Jalowiczorův pracovní e-mail, nevěděl.Poslanec Jalowiczor se narodil 15. listopadu 1973 v Třinci. Studoval pozemní stavitelství, členem ČSSD se stal v roce 1996. V letech 2002 se stal místostarostou a o čtyři roky později starostou obce Bukovec. Do Sněmovny vstoupil v roce 2010.Člen zemědělského výboru Sněmovny Petr Jalowiczor se zajímal o hudbu, lyžování a cestování. Byl ženatý, v roce 2007 se mu narodil první potomek, syn Jakub.


Abstract: Za zmařenou revitalizaci teplárny žaluje MVV menšinového vlastníka. Spor se táhne už několik měsíců. Zastupitelé odsouhlasili odkup akcií, ale sociální demokraté chtěli o tom vypsat referendum. Návrh neprošel.

Majoritní vlastníci podali na Jablonec žalobu za zmařenou revitalizaci teplárny

Na mimořádném čtvrtečním jednání jablonečtí zastupitelé jbednali o konání referenda. Lukáš Pleticha za ČSSD chtěl, aby o odkupu akcií Jablonecké teplárenské a realitní (JTR). Návrh neprošel.
Navržené otázky:
Chcete, aby statutární město Jablonec nad Nisou odkoupilo akcie představující majoritní podíl 65,78 procent společnosti JTR, a.s.?
Chcete, aby si město Jablonec nad Nisou vzalo další úvěr na splácení nákupu akcií společnosti JTR, a.s., který bude splácet dalších 20 let?
Zastupitelé se shodli na tom, že návrh nebyl dobře připraven a otázky nejsou správně položeny. "Není možné se zříkat zastupitelské zodpovědnosti tím, že ji přesuneme na občany," řekla Soňa Paukrtová. "Musíme si uvědomit, že čelíme vážné hrozbě kolapsu celého systému, ke kterému je připojeno více než šest tisíc domácností," připomněl primátor Petr Beitl.
Zastupitelé se již vloni v prosinci usnesli, že se město v otázce tepla bude snažit postupovat v zájmu občanů. Záměr koupě akcií JTR od společnosti MVV Energie CZ schválilo zastupitelstvo v září. "Podnikli jsme kroky k tomu, abychom zastavili kolotoč navyšování ceny za teplo v Jablonci, a nemíníme přistoupit na oslabení vlivu města coby akcionáře ve společnosti," uvedl primátor Beitl.
Společnost MVV Energie CZ jako druhý akcionář podmiňuje revitalizaci systému změnou akcionářské smlouvy, která spočívá v oslabení vlivu města ve společnosti JTR včetně ztráty vlivu na výši ceny tepla.
"Revitalizaci se v žádném případě nebráníme, trváme ale na tom, že společnost musí zůstat konkurenceschopná a zároveň sloužit svým zákazníkům – občanům našeho města," hájí se primátor s tím, začali jednat o odkupu podílu. "Chceme převzít kontrolu nad společností a provést potřebnou revitalizaci," vysvětluje Beitl. V současné době je vypsané výběrové řízení na poskytovatele úvěru na financování transakce a připravují se smlouvy o odkupu.
Jablonečtí si nechali vypracovat odborný posudek ekonomického stavu společnosti i návrhy revitalizace celé soustavy. Po převzetí společnosti JTR městem je naplánován řízený rozpad soustavy, vybudování blokových kotelen po městě a postupné přetváření celé sítě za účelem dosažení konkurenceschopných cen. Celý proces odborníci odhadli na dva až tři roky.
I přes probíhající obchodní jednání, podala 11. prosince společnost MVV Energie CZ podala na Jablonec nad Nisou rozhodčí žalobu na poškozování společnosti JTR. Důvodem je zmařená revitalizace teplárenské sítě za 300 milionů korun a ztráta evropské dotace. V arbitráži MVV vymáhá náhradu škody 83,407 milionu korun, o něž údajně zamítavým stanoviskem Jablonce přišla.
Mluvčí MVV Pavla Kutlu žalobu potvrdila. "MVV Energie CZ však stále jedná s městem o budoucnosti společného podniku. Dokud nebudou tato jednání ukončena, nepovažujeme za solidní sdělovat jakékoliv podrobnosti," sdělila Kutlu.
MVV vlastní v Jablonecké teplárenské 65,78 procenta akcií a zbylých 34,22 procenta patří městu Jablonci. Přes minoritní podíl dávají stanovy zástupcům města poměrně velké pravomoci. Mají právo veta například při zdražování tepla, jejich souhlas vyžadoval i plán revitalizace, který MVV před rokem předložila a opakovaně ho předkládala letos na dalších valných hromadách.
Jablonec podle MVV zneužil svých akcionářských práv, když projekt nepodpořil. Město se nechová jako dobrý hospodář, uvádí se v žalobě. Teplárna tak přišla i o přislíbenou dotaci 72,644 milionu korun z Operačního programu Podnikání a inovace.
Jablonecká teplárenská zásobuje teplem kolem 8500 domácností, které letos za gigajoul platí 799 korun. JTR zásobuje i 87 podniků, obchodů a veřejných budov.


Abstract: Státní zástupce v sobotu zahájil trestní stíhání jednatřicetiletého policisty z Brna za to, že 4. ledna v jihomoravské metropoli údajně zbil třiačtyřicetiletého Vietnamce tak, že cizinec druhý den na následky těžkých zranění zemřel. Právu to potvrdil mluvčí Krajského státního zastupitelství v Brně Hynek Olma.

Policista k smrti ubil Vietnamce, hrozí mu až 15 let vězení

Policistovi nyní hrozí za ublížení na zdraví s následkem smrti a zneužití pravomoci veřejného činitele až 15 let vězení. "Případně až výjimečný trest," řekl Novinkám Olma.
Podle něj měl policista Vietnamce opakovaně udeřit pěstí. Tím mu zlomil žebra, cizinec měl dokonce natrženou slezinu. Poranění byla natolik vážná, že muž zraněním další den podlehl. Incident se stal při výjezdu policejní hlídky.
S policistou jsou stíháni i dva jeho kolegové, kteří údajně napadení přihlíželi. Státní zastupitelství je obvinilo ze zneužití pravomoci veřejného činitele za to, že proti svému kolegovi nezakročili.
Hrozí jim šest měsíců až tři roky vězení. Nyní je trojice policistů zadržena v policejní cele. V neděli bude patrně podán návrh na jejich vzetí do vazby.Výběr případů od roku 2003, kdy policisté ve službě nezákonně napadli člověka.duben 2003 - Dopravní policista z Ústí nad Labem v jedné z prodejen elektro napadl údajného milence své ženy, vyrazil mu čtyři zuby a poškodil lícní kost. Napadený muž strávil čtyři dny v nemocnici.říjen 2003 - Policista z Karlových Varů surově zkopal sedmnáctiletého studenta místního gymnázia při zásahu u bývalého hotelu Slávie v Karlových Varech. Student při incidentu utrpěl zranění, jež si vyžádalo fixaci čelistí.podzim 2003 - Policista ze Studénky na Novojičínsku brutálně zbil cyklistu bez dokladů, protože odmítl jet v policejním voze, dokud nebude postaráno o psa, který jej doprovázel.srpen 2004 - Šestadvacetiletý olomoucký policista při zatýkání zbil celostátně hledaného pachatele tak, že muž druhý den na následky zranění zemřel.září 2007 - Osmadvacetiletý policista napadl na policejní služebně v Aši svého sedmačtyřicetiletého nadřízeného.30. ledna 2008 - Městský strážník poblíž pražské Sazka Areny ubodal Američana. Tragickému konci předcházel spor obou mužů kvůli špatnému parkování.1. srpna 2008 - Městský strážník v Dobříši na Příbramsku postřelil bezdomovce, který ho údajně napadl. Muž skončil s poraněnou nohou v nemocnici.Zdroj: ČTK


Abstract: Skupina pátračů opuštěných objektů Urbex Ostrava nejspíše objevila na česko-polském pomezí pozůstatky tajné nacistické podzemní továrny. Jejich tvrzení podpořil i místní historik. Na sklonku války se v objektu údajně montovaly i součásti neblaze proslulé rakety V-2.

Místo dolu rakety. Našli jsme tajnou nacistickou továrnu, říkají nadšenci

Na první pohled obyčejný lesík. Jenže stromy necelé dva kilometry za česko-polskými hranicemi skrývají starý sádrovcový důl.A právě do něj nacisté v roce 1944 narychlo a potají přestěhovali zbrojní výrobu. Ruiny povrchových staveb a zbytky podzemních chodeb našli ostravští urbexeři, tedy lidé, kteří na vlastní riziko procházejí opuštěnými objekty.Propátrávali už mnoho staveb, ale něco s tak pohnutou historií dosud nikoliv. "Je to opravdu neuvěřitelné, když si představíte, co se tady před více než sedmdesáti lety dělo," zmínil člen skupiny URBEX-OVA Marek Pietoň.Zobrazit fotogaleriiPrávě on se před asi pěti lety dozvěděl, že na sklonku války přijel na Hlučínsko Hans Kammler, nacistický stavební inženýr, který řídil i výstavbu tajných podzemních továren. "Bylo jasné, že ačkoliv se přijel podívat na koně do Albertovce, že jen kvůli tomu by se tak daleko nevypravil," poznamenal Pietoň.Pátrání po tajných nacistických projektech na Hlučínsku bylo dlouho neúspěšné. Nedávno se však ozval další z urbexerů Kamil Hrbáček. "Polská přítelkyně mi říkala o bývalém sádrovcovém dolu kousek za hranicemi. Že tam prý Němci narychlo stěhovali zbrojařskou výrobu," uvedl. Navíc v době 2. světové války tudy žádná hranice nevedla, protože Hlučínsko i polská strana patřily Německu.Když se nadšenci vypravili na uvedené místo, brzy objevili ruiny staveb a dva vstupy do svažujících se chodeb. A vstoupili dovnitř. "Dostali jsme se několik desítek metrů daleko, pak už jsou chodby zatopené a o kus dále i částečně zavalené," přiblížil Pietoň.Urbexeři nechtějí, aby bylo místo prozrazeno. Mnozí místní lidé o pohnuté historii lokality sice vědí, není to pro ně tajemstvím, ale ani oni tam nechodí. Na povrchu jsou totiž četné prohlubně svědčící o propadání zeminy do dolu. A to může být velmi nebezpečné.Pátrání po historii místa není jednoduché. Pamětníci byli po válce odsunuti nebo už zemřeli. Dokumentace nejspíše neexistuje, protože nacisté při útěku před Rudou armádou všechny listiny zničili. A chodby odstřelili.Ale podle prvotních informací narychlo vybudovaná podzemní továrna v dole byla až čtyřicet metrů hluboká a měla prý pět pater.Nepochybně v ní pracovali sovětští zajatci z nedalekého tábora. V dole vyráběli součástky pro letadla, ale údajně také na V-2, legendární rakety, které nacisté nazývali "zbraní odplaty" a marně se jimi snažili zvrátit nepříznivý vývoj 2. světové války."Podívejte se. Tady leží skoba, dole jsou zbytky pražců, cihlové stěny jsou poškrábané, jak tudy něco přesouvali. To jsou stopy dávné činnosti. Úchvatné," ukazuje Pietoň.O tom, že chodby továrny zasahují i na naše území, nepochybuje. Podle něj tomu nasvědčuje i název továrny Krabbe (Krab). "Objevené chodby vedou ve směru do továrny a současně směrem k Hlučínsku. Pokud tedy mají chodby tvar krabích nohou, tak musely být i u nás," vysvětlil.Dodal, že rozhodně si bude chtít své přesvědčení potvrdit. I tak je nalezená továrna Krabbe první, která má spojitost i s naším krajem.Podle historika Slezského zemského muzea Ondřeje Koláře se urbexerům podařila pozoruhodná věc. "O této továrně se z archivních materiálu zhruba vědělo, ale objev to je samozřejmě velmi významný," uvedl České televizi historik.Ještě než nacisté výrobu kvůli stále častějším náletům spojeneckých bombardérů přestěhovali do podzemí, fungovala v nedaleké továrně na koberce. "V minulosti tam objevili vlasy s obsahem smrtícího plynu Cyklon B od osvětimských vězňů. Z jejich vlasů prý vyráběli koberce," uvedl Pietoň.Obří cihlová budova v blízkém městečku stále stojí. Polorozpadlá, ale stále majestátní. "Naše pátrání tím rozhodně nekončí," vzkazují oba urbexeři.


Abstract: Britští a japonští odborníci poprvé zaznamenali případ přenosu rakoviny z matky na dítě. Leukemické buňky se placentou dostaly k plodu 28leté Japonky, která o svém onemocnění v době těhotenství nevěděla. Uvedl to britský deník The Guardian.

Lékaři zaznamenali první přenos rakoviny z těhotné matky na plod

Případ popřel dosavadní teorie o tom, že rodička nádorové onemocnění dítěti nepředává. Nyní je jasné, že existují výjimky. Odborníci se už dlouho domnívali, že by se to mohlo dít, ale žádný ze 17 podezřelých případů to dosud nepotvrdil. Nebylo jasné, jak by plod onemocněl. Jestliže se nádorové buňky dostanou přes placentu, imunitní systém dítěte by je měl rozeznat a zničit.
Zdůrazňujeme ale, že pravděpodobnost, že těhotná žena trpící rakovinou nemoc předá dítěti, je velice slabá profesor Mel Greaves z Institutu pro výzkum rakoviny
V případě Japonky během jejího těhotenství nikdo nevěděl, že má leukémii v pokročilé fázi. Porod proběhl hladce, ale už měsíc po porodu začala žena silně krvácet z vagíny a později zemřela. Její dceři po necelém roce otekla část tváře. Testy prokázaly nádor a rozšíření rakoviny až do plic.
Ačkoliv se jednalo o jiný druh nádorového onemocnění - holčička měla lymfomatózu a projevy nemoci nyní ustoupily - japonští lékaři se domnívali, že existuje spojitost a kontaktovali své britské kolegy z Institutu pro výzkum rakoviny.
Následné rozbory prokázaly, že nádorové buňky u matky i dítěte nesly identický zmutovaný rakovinný gen BCR-ABL 1, přičemž ho ale dítě nezdědilo. Výzkumníci se soustředili na rakovinné buňky v těle dítěte a odhalili, že mu chybí část genetické informace v oblasti, která rozlišuje vlastní buňky od cizích.
"Rakovinné buňky se dostaly placentou do vyvíjejícího se plodu a uchytily se v něm, protože je imunitní systém nerozpoznal. Jsme potěšeni, že jsme tuto dlouhodobou tajenku rozluštili," uvedl vedoucí výzkumu Mel Greaves.


Abstract: Ministerstvo pro socialistickou osvětu a státní zakázky v oblasti měkkých programů se rozhodlo sloučit základní a praktické školy. Oficálně zaniknou školy praktické, ale ve skutečnosti tomu bude přesně naopak.

Příští rok zaniknou základní školy

A to vše ve jménu nádherného pojmu inkluze, který jsme vyčetli v jakýchsi vzletných plánech eurounijních, aniž bychom se obtěžovali zabývat tím, co ten pojem znamená. Až budete inkluzi proklínat, zkuste, prosím, vzít na vědomí, že jste se s ničím takovým skoro jistě nesetkali a v nejbližších letech ani nesetkáte, tím pojmem operují pomatení aktivisté, aniž tuší, co skrývá.
Integrace znamená, že (v našem případě) žák se dokáže zařadit do systému, dokáže v něm fungovat a z hlediska sociálního systému (např. třídy) nepředstavuje komplikaci. Třída může fungovat jako celek a integrované dítě se mu víceméně přizpůsobí.Inkluze znamená kombinaci vnitřní diferenciace s důkladnou individualizací. Ono to není z principu v protikladu k integraci, ale řeč je o něčem jiném. Inkluze znamená, že východiskem se stanou individuální vzdělávací potřeby každého žáka a vzdělávací systém se postaví tak, aby bylo možné optimálně pracovat s každým žákem podle toho, co potřebuje.Z určitého pohledu je to pedagogický ideál. Jenže...Aby se učitel mohl do takové výuky pustit, musí mít leccos nastudováno. To není otázka, jestli jsou učitelé dobří nebo špatní, to je otázka znalostí a zkušeností s něčím, co se vůbec nekryje s naší dosavadní zkušeností toho, co je to škola a jak funguje.Je zcela vyloučené, že by někdo mohl učit inkluzívně a přitom zachoval metody a organizační formy výuky, které jsou pro naše školství typické.Inkluze s 30 žáky ve třídě teoreticky možná je. Ale je nesmírně náročná a vyžaduje učitele, který má docela velké zkušenosti s metodami, které jsou u nás stále považované spíš za exotické a málokdo je opravdu zvládá - projekty, problémové učení, týmové úkoly atd. Navíc v zemích, kde s inkluzí zkušenosti mají, mají učitelé k dispozici pedagogické asistenty, je tomu přizpůsobený systém odpoledních kroužků atd. Taková výuka samozřejmě je náročnější a zabere větší prostor při přípravě. Takže chce mj. hodně motivované, kvalitní učitele. Nebude to fungovat, pokud se zásadně nezmění systém odměňování učitelů. Ten může vycházet jedině z množství, kvality a náročnosti odvedené práce. Systém, ve kterém je výše mzdy odvozována od dosaženého vzdělání a délky praxe nefunguje ani v naší C&K; škole. Ale ta škola nějak setrvačností přežívá. S inkluzívním vyučováním se vzájemně vylučují. Budeme-li na něm trvat, nebudeme mít učitele, kteří by se do nějaké inkluze reálně pustili a žádnou inkluzívní školu mít nebudeme.Inkluzívní charakter vzdělávání se vzájemně vylučuje s čímkoli jako jsou osnovy nebo plošné jednotné testování. Ne, že by inkluzi komplikovaly. Osnovy ji prostě z principu vylučují. Buď bude vzdělání inkluzívní, nebo budeme mít osnovy. Jde o z principu přesně protichůdné myšlenkové přístupy.Inkluzívní školu tu ještě řadu let, troufám si konstatovat, mít nebudeme, s výjimkou některých (většinou soukromých) škol, které se s velkým entuziasmem pouští do experimentování a hledání východisek ze současného stavu vzdělávací soustavy. Pokud jim tedy nějaký další hlupák z pozice ministra školství nezkomplikuje práci natolik, že ani to nepůjde. Ale majoritní části populace se i nadále o inkluzívním vzdělávání bude moci tak zdát. Bez ohledu na to, čím se budou chvástat politické elity.A cože přinese sloučení praktických a základních škol? Především nesmírně zkomplikuje práci učitelům základních škol. Protože naše školy inkluzívní nejsou a nebudou, budou se muset učitelé z velké míry přizpůsobit požadavkům žákům přiřazeným z praktických škol. Samotné je to otráví. Přibude žáků frustrovaných z toho, že nezvládají základní učivo a přibude množství žáků frustrovaných z toho, že škola je nesmyslná strašllivá nuda, která ani trochu nekoresponduje s realitou za jejími zdmi.Nehledě na to, že učitelům základních škol tak jako tak přibude další samostatný oříšek, a to vzdělávání dětí imigrantů a jejich integrace do společnosti. I když to samo o sobě je zvládnutelný oříšek, jen to chce se jím systémově a rcionálně zabývat. Povím o něm někdy příště.Bohužel tahle strašlivá populistická hloupost už byla odhlasovaná a pokud nepřijde zemětřesení, válka, epidemie nebo něco podobného, vejde v platnost. Z následků se bude naše školství dlouho vzpamatovávat. Jestli na tom můžu vidět něco pozitivního, tak snad jen to, že může nastat takový malér, že to, že v jednadvacátém století neobstojí školský systém ze století osmnáctého, pochopí úplně všichni. A že se tedy něco opravdu udělá pro změnu k lepšímu. I když to jsem asi idealista. Leda bychom příště u voleb míst koblih začli preferovat vzdělání vlastních dětí.


Abstract: Sliby na předvolebních billboardech ČSSD zněly tak jasně! "Zrušíme poplatky." Výsledkem hesla, s nímž sociální demokraté vyhráli volby, je však zmatek, jaký se v porevolučním zdravotnictví dá srovnat s máločím.

Už i ČSSD se hádá o poplatky

Čtyři kraje mají svůj vlastní odlišný způsob, jak ve svých nemocnicích či lékárnách vracejí poplatky. Zbylých devět krajů má jiný, pro změnu společný model.
Pacienti doposud nemuseli rozlišovat, co je krajská nemocnice, a co ne, a řídili se jen tím, která je blíž nebo má lepší jméno. Teď řeší, kde musí platit a kde ne.
"Sháněl jsem si informace po sousedech, ale nikdo nevěděl. Volal jsem do špitálu a tam si mě předávali jako horký brambor. Tak jsem šel nazdařbůh do nemocnice a zíral jsem jako blázen, že se tu kvůli třiceti korunám pořádají manévry. Je to pitomost," kroutí hlavou plzeňský živnostník Jaroslav Šedina.
Není sám. Lidí, kteří jsou kvůli zbytečným zmatkům naštvaní, přibývá.
"K jistým excesům, kdy se pacienti oháněli volební agitací sociální demokracie, došlo," připouští Stanislav Schafer, náměstek ředitele Vojenské nemocnice v Olomouci, kde se poplatky platit musí a pacienti to nedokázali pochopit.
Ředitelka plzeňské fakultní nemocnice a šéfka Asociace nemocnic Jaroslava Kunová to shrnuje výstižně: "Podle mého z toho už ani ČSSD nemůže mít radost. Zmatky, které jsou s rušením poplatků spojené, se už začínají obracet proti nim."
Středočeský kraj
Na poplatky půjde část peněz z rozpočtu na dopravu.
Jihomoravský kraj
Oželí sto milionů korun určených na koupi domu v Praze, kde měla být "moravská ambasáda".
Moravskoslezský kraj
Počítá se 120 miliony korun, které měly jít původně na podporu letiště v Mošnově.
Pardubický kraj
Vyčlenil 65 milionů korun z rezerv, peníze tedy mohou chybět při nenadálých událostech.
A sociální demokraté to dobře vědí. Nahlas si sice hlavu popelem posypat nechtějí, ale že udělali chybu, která jim odebírá voličské body, už opatrně uznávají.
"Není to ideální," říká místopředseda ČSSD Zdeněk Škromach. "Samozřejmě to mělo být připraveno tak, aby hejtmani neměli s ničím starost," dodává.
Na otázku, čí je to vina, je podle mnohých oslovených členů ČSSD jednoduchá odpověď: "O úkol, že to připraví, se přihlásil sám David Rath," říká stručně Škromach.
Jenže Rath to neudělal a na schůzku šéfů krajů svůj model, jak poplatky zrušit bez chaosu, nepřinesl.
"My jsme jako Asociace krajů vznikli v prosinci, neměli jsme čas se tím zabývat. Logicky má ve straně tyto věci na starosti stínový ministr zdravotnictví," říká také šéf Asociace krajů a jihomoravský hejtman Michal Hašek. Stínovým ministrem je Rath.
"Já takový úkol nedostal," hájí se Rath. "Ale manuál pro Středočeský kraj jsme zpracovali a poskytli kolegům. Že si oni řekli: Naši právníci nám radí něco jiného a vy tady stát nebudete, až se budeme zodpovídat, tak za to já nemůžu," říká.
Sociální demokraté si uvědomují, že kvůli poplatkům zbytečně ztrácejí voličskou přízeň. A chtějí to řešit. "Jsem domluvený s předsedou Paroubkem, že se poplatky bude zabývat předsednictvo strany teď po sjezdu a zkusíme najít stejný model pro všechny," říká Rath.
Optimistický je i místopředseda Škromach. "Já myslím, že se naši kluci a děvčata už na krajích rozhlédli a že to půjde."
Přehled zařízení, ve kterých za pacienty hradí poplatky kraj
Zádrhelem, který může sehrát roli, jsou však i vztahy v ČSSD. Třeba plzeňská hejtmanka Milada Emmerová, která razí vlastní model poplatků, se nemá ráda s Rathem. Přispěl k jejímu odchodu z postu ministryně zdravotnictví a sám ji nahradil. Zřejmě by jen stěží přijala návrhy z Rathovy pracovny.
A stejně tak se nedá označit za Rathova přítele pardubický hejtman Radko Martínek, který v pondělí vyzval lidi, aby poplatky pokud možno hradili. - čtěte První hejtman ČSSD ustoupil a prosí lidi: Plaťte poplatky
Další díl poplatkového chaosu se dá čekat zanedlouho. "Zlínský kraj, kde teď mají výjimky, bude mít schůzi zastupitelstva, kde se systém změní," říká hejtman Hašek.


Abstract: Zapomeňte na Pocket Internet Explorer či jiné náhražky webových prohlížečů. Přichází ThunderHawk.

Bitstream ThunderHawk - nová technologie prohlížení webových stránek na Pocket PC

Pokud jste někdy měli co do činění s vektorovými fonty, pak vám
společnost Bitstream jistě řekne mnohé.
Ta koncem května dokončila vývoj další ze svých velmi zajímavých "fontových" technologií - tentokrát se netýká desktopů a notebooků, nýbrž kapesních počítačů s Windows CE. Výsledkem této nové technologie je webový browser ThunderHawk, umožňující prohlížet webové stánky v rozumné kvalitě i na kapesních počítači s relativně malým displejem s malým rozlišením. ThunderHawk je v podstatě klasický webový prohlížeč podporující mnoho ze známých standardů HTML 4.0, kaskádovými styly počínaje a DHTML konče. Konkrétní podporované standardy a grafické formáty jsou CSS1, základní prvky CSS2 včetně vrstev, DOM/DHTML (Level 0, Level 1 a Level 2 Document Object Module/Level 1 Dynamic HTML), HTML 4.0, JavaScript 1.5, RDF (Resource Description Framework),
HTTP 1.1 (včetně GZIP komprese), XML 1.0 (eXtensible Markup Language, Level 1), obrázky a animace lze prohlížet ve formátech GIF, JPEG, PNG a PJPEG. To vše samozřejmě není nijak zvlášť unikátní - tím je způsob práce s ThunderHawkem a jeho unikátní technologie práce s fonty umožňující (typicky v landscape módu) zobrazit většinu z klasických webových stránek na displeji Pocket PC s typickým rozlišením 320x240 bodů bez nutnosti zoufalého scrollování do všech možných i nemožných stran. I když se daná stránka nezobrazí celá, máte s ThunderHawkem na displeji Pocket PC zobrazenou mnohem větší plochu než v případě Pocket Internet Exploreru (viz obrázky).
Webové stránky navržené pro VGA rozlišení (tedy 640x480 bodů) se většinou v ThunderHawku vejdou v landscape módu na displej Pocket PC celé nebo z větší části, u webů navržených pro větší rozlišení je už obvykle nutné scrollovat, ovšem v podstatně menší míře než u Pocket Internet Exploreru. ThunderHawk ke své funkci vyžaduje Pocket PC s Windows CE 3.x nebo Pocket PC 2002, což jsou prakticky všechny nové modely prodávaných Pocket PC, jako například HP Jornada 540/560, Compaq iPAQ, Casio Cassiopeia, na on-line prohlížení stránek je vyžadována pochopitelně také přítomnost modemu. ThunderHawk obsahuje 13 předběžným patentem chráněných technologií, mezi něž patří i sada fontů speciálně vytvořených právě pro Pocket PC a jejich displeje. Tyto fonty patří do nové rodiny "Kaasila" optimalizované pomocí delta hintingu hlavně pro zobrazení v malých velikostech (jejich autorem totiž není nikdo jiný než Sampo Kaasila) a obsahují prakticky všechny řezy, jaké jsou na prohlížení webů zapotřebí od proporcionálních až po monospaced fonty s pevnou šířkou jednotlivých znaků a také jeden font typu Symbol - Kaasila BT Roman, Kaasila Monospace BT Roman, Kaasila BT Oblique, Kaasila Monospace BT Oblique, Kaasila BT Bold, Kaasila Monospace BT Bold, Kaasila BT Bold Oblique, Kaasila Monospace BT Bold Oblique a Kaasila Symbol BT.
Díky podpoře Unicode kódování by ThunderHawk neměl mít problémy se zobrazením středoevropských a dalších znaků, spolehlivost a funkčnost prohlížeče se ale ukáže až v praxi. Třicetidenní zkušební verzi ThunderHawku si můžete stáhnout přímo u Bitstreamu (v době psaní článku tam sice ještě nebyla, ale Bitstream ji sliboval každým dnem) a pokud si dobře prohlédnete obrázky v tomto článku, určitě se vám bude ThunderHawk zamlouvat a možná už Pocket Internet Explorer taktně odešlete do věčných lovišť...


Abstract: Jaké to je narazit ve třicetikilometrové rychlosti do pevné překážky? Právě to jste si mohli vyzkoušet v Praze na Vypichu, kde BESIP představil simulátor nárazu. I přesto, že šlo o poměrně nízkou rychlost, rána při nárazu všechny zaskočila.

Simulátor nárazu – zažijte dopravní nehodu nanečisto

"Byl to vážně silný náraz. V autě běžně jedete padesát, šedesát nebo i sto a simulátor jede jenom třicet a je to taková strašná pecka. Jsem z toho úplně šokovaná," uvedla slečna, která si náraz otestovala na vlastní kůži.
Simulátor nárazu vám zkrátka umožní zažít si dopravní nehodu nanečisto. "Když o bouračkách budete někomu vyprávět, je to pouze vyprávění, když ale někoho necháte prožít si náraz na vlastní kůži, tak každý vstává a říká si a sakra, co bych dělal, kdybych ten pás neměl." A o tom právě celá akce byla. Hlavním cílem Besipu bylo upozornit na důležitost zádržných systémů, ať už sedíte kdekoli ve voze.
Častým problémem je to, že lidé na zadních sedačkách mají pocit, že jsou tam v bezpečí a poutat se proto nemusí. Opak je ale pravdou. Svým neuváženým chováním ohrožují životy lidí, kteří sedí před nimi. "Když pojedete rychlostí padesát kilometrů za hodinu a narazíte, vaše tělo poletí dopředu a jeho hmotnost se v této chvíli ztřicetinásobí. Takže stokilová babička se najednou změní ve tři tuny hmoty, která letí na řidiče a může ho smrtelně zranit."
Posuvný simulátor je ve svém principu velmi jednoduchý. Je to v podstatě tři a půl metru dlouhá nakloněná rovina, po které sjíždí dvousedadlový vozík o hmotnosti tři sta kilogramů, představující kabinu osobního automobilu. Obě sedadla umístěná za sebou jsou vybavena tříbodovými samonavíjecími bezpečnostními pásy. Sklon i délka dráhy vozíku jsou vypočteny tak, aby kabina simulovala náraz vozu rychlostí třicet kilometrů v hodině. Vznikne tak přetížení až 10 g, které trvá 50 milisekund, takže účastnící simulace si velmi názorně a rychle vyzkoušejí, proč být v jedoucím automobilu připoutáni.


Abstract: Míra nezaměstnanosti v nejpostiženějším Ústeckém kraji v říjnu stagnovala. Prostřednictvím úřadů práce si hledalo zaměstnání 56.481 lidí, což je o 90 méně než v září. Míra nezaměstnanosti zůstala na 13,2 procenta. Vyplývá to z údajů, které ve čtvrtek zveřejnilo ministerstvo práce a sociálních věcí.

Práci v kraji nemělo v říjnu 56 tisíc lidí

To zároveň poprvé počítá míru nezaměstnanosti i podle nové metodiky, podle níž je v regionu bez práce 9,9 procenta lidí v produktivním věku. V obou ukazatelích region nelichotivě vede celostátní žebříček.
Dosavadní míra nezaměstnanosti poměřovala uchazeče o zaměstnání pouze k ekonomicky aktivním osobám, teď se jejich počet porovnává se všemi lidmi ve věku 15 až 64 let. Ke změně ministerstvo přistoupilo kvůli doporučení Eurostatu a Mezinárodní organizace práce, na jejichž metodiku už dříve přešel Český statistický úřad. Podle změněné metodiky se míra nezaměstnanosti v regionu vrátila pod desetiprocentní hranici, kde byla naposledy na konci roku 2008.
Tehdy to ale znamenalo 40.105 nezaměstnaných, zatímco teď je jich o 40 procent víc. Ve srovnání jednotlivých říjnů je míra nezaměstnanosti nejvyšší od začátku hospodářské recese. V říjnu 2008 bylo bez práce 9,2 procenta obyvatel, o rok později 12,7 procenta, pak 12,8 procenta a vloni 12,3 procenta. Počet lidí bez práce pak pokaždé během zimy stoupal k 60 tisícům.
Celostátní míra nezaměstnanosti činila v říjnu podle staré metodiky 8,5 procenta a oproti září stoupla o desetinu procentního bodu. Podle nové metodiky je to 6,7 procenta.
Změna metodiky promlouvá i do pomyslného žebříčku nejpostiženějších okresů. Podle vyšší, takzvané registrované nezaměstnanosti, by bylo nejvíce postižené Bruntálsko s 15,8 procenta lidí bez práce, druhé místo by patřilo Mostecku s 15,6 a třetí Chomutovsku s 14,3 procenty. Podle nové metodiky je ale pořadí jiné - první Mostecko s 12 procenty, druhé Bruntálsko s 11,5 a třetí Ústecko s 10,9 procenta. Tak vysoké umístění je pro krajské město neobvyklé - ve většině ostatních krajů hodnoty spíše zlepšuje.


Abstract: K nehodě osobního auta vyjížděli policisté na Olomoucku. Řidič vozu chyboval při předjíždění a po kolizi auto nezastavila ani svodidla. To se tak převrátilo na souběžně vedoucí dálnici.

Řidičova chyba při předjíždění poslala auto přes svodidla na dálnici

Auta se střetla v úterý kolem šesté ráno na silnici II/635 při jízdě směrem od Litovle na Olomouc.
"Z prvotních výsledků vyšetřování vyplývá, že šestadvacetiletý řidič škodovky zřejmě začal předjíždět před ním jedoucí vůz a dle jeho vyjádření si nevšiml za ním v levém pruhu jedoucího suzuki, které už také předjíždělo," uvedla olomoucká policejní mluvčí Irena Urbánková.Autu nezabránila v převrácení na dálnici ze souběžně vedoucí silnice ani svodidla.Po kolizi vyjel jednačtyřicetiletý řidič suzuki vlevo mimo silnici, kde poté strhl volant vpravo, čímž poslal auto do přilehlého příkopu a svodidel souběžně vedoucí dálnice D35. Ta ovšem auto nezastavila a to skončilo částečně ležet v jednom pruhu dálnice převrácené na bok.
Řidič suzuki se při nárazu
zranil, škody na autech a svodidlech jsou předběžně vyčísleny na 340 tisíc korun. Podle výsledku dechových zkoušek nebyl ani jeden z řidičů pod vlivem alkoholu.
"Okolnostmi včetně určení viníka se nadále zabývají policisté z olomouckého dopravního inspektorátu," doplnila Urbánková.


Abstract: tahle paní je ta Dívka na koštěti? Petra toho naštěstí v životě už stihla mnohem více než jen zahrát slavnou Saxanu.

Petra Černocká: Když jsem v nenáladě, používám humor

Na koncertě k sedmdesátinám Karla Gotta vám to slušelo. Tu černobílou podkasanou sukni jste si spíchla sama? Ptám se, protože na premiéru filmu Dívka na koštěti jste si kdysi šaty ušila.
Šatičky byly italské, trochu dražší modýlek, který mi ale připadal veselý a vtipný. "Akce Gott" by si jistě zasloužila třeba vyloženě večerní róbu, ale já vlastně nic takového nevlastním. Ohromující róby nemám moc ráda, protože mám pocit, že se ke mně ani nehodí. Nějak se v nich necítím přirozeně.
Na premiéru filmového pokračování Saxany si ale určitě nějaké šatičky spíchnu, už z jakési nostalgie. Mám na to dost času, protože premiéra bude až v příštím roce.
Prý v noci na chalupě neulehnete, dokud z okolních lesů nepřivoláte domů vašeho kocoura?
Co si budeme povídat, pro lidi, kteří nemají, nebo nemohou mít doma zvířecí kamarády, vypadám asi trochu směšně a infantilně, ale kočkomilové mě jistě chápou. Mám ještě dvě kočičí dámy, ale tenhle kocour je miláček. Na rozdíl od svých kamarádek nikdy nepřinese myš, netoulá se, více méně mi stále chodí v patách a kam ho posadíte, tam zůstane.
Neprotestovala proti takové kočičí přesile vaše jezevčice Wajda? Anebo váš manžel?
Je pravda, že když Wajda jednoho dne uviděla, že po bytě chodí kotě, tak to považovala za jakýsi omyl a myslela, že se to brzo nějak vysvětlí a dům bude patřit zas jenom jí. Při třetí kočce už úplně rezignovala. Je se všemi velká kamarádka a když společně přituleni spí všichni na posteli, tak to je okamžik, kdy mě volá můj muž, ať se jdu na to podívat, že to fakt stojí za to.
Než jsme se poznali, tak neměl se zvířaty žádnou zkušenost, a teď je na tom snad hůř než já. Když jdeme někam na návštěvu, tak má s sebou určitě psí tyčinky, pro případ, že by tam měli pejska.
V České televizi jste moderovala pořad Psí život. Co jste se přitom dozvěděla o psech, lidech a sama o sobě nového?
Tak to by bylo na dlouhé povídání, nedá se to shrnout do pár vět. Pro mě bylo dost zajímavé i to, že jsem navštívila domácnosti různých rodin, různě situovaných, někdy i s dost tíživými rodinnými poměry. Některé lidi jsem dost nechápala, jiní mi byli okamžitě blízcí. Všichni ti pejskové, pro které jsme hledali nový domov, byli jakousi spojnicí mezi lidskými osudy, které mě nemohly nechat v pozici chladné profesionálky.
O některých lidech přemýšlím ještě dnes. Dá se říct, že jsem do tohoto pořadu šla s hloupou představou, že to bude prima a užiju si hodně pejsků, kterým navíc mohu pomoct. No, nebyla to zrovna lehká práce.
Profesi novináře jste si vyzkoušela vícekrát – pro Deník jste dokonce před časem psala sloupky. Proč jste zatím napsala jen jedinou knížku "Co mě maminky (ne)naučily"?
Protože to bylo snadné. Šlo o jasně danou linku mého života, nemusela jsem si vymýšlet postavy a děj. Nebyly to sice klasické memoáry, zamotala jsem si tam i úvahy na jakékoli téma, které mě zrovna "bralo", ale nemusela jsem se trápit ani tím, jak to dopadne.
Bavilo mě to ale hodně, vlastně jsem si v tu chvíli myslela, že je to možná nejlepší povolání, takhle si sedět v tichu své pracovny a psát si co chci, vymýšlet srandičky, nebo se pokoušet čtenářům utrhnout srdce. Doufám, že až zas budu o něco starší a chytřejší, že se k tomu vrátím.
Copak jste vy (ne)naučila dceru Báru?
Nenaučila jsem ji šít, neměla na to dost trpělivosti a dnes ji to myslím mrzí. Má totiž dost "výtvarné oko", obléká se originálně, takže hodně utrácí za švadleny.
Taky u piana jsem ji neudržela dost let. Sice se základně doprovodí, ale sama teď lituje, že toho nezahraje víc. Jenže tak to prostě je, dokud si potomci neuvědomí, co vlastně chtějí, tak jsou rodiče nahraní a jejich životní znalosti a zkušenosti zůstávají jen ve zbytečných proslovech, na které si dětičky snad jednou vzpomenou. Člověk si musí život osobně osahat, párkrát se hodně bolestně zmýlit a pak už to jde i bez rodičovských rad.
Když dcera Barbora vystudovala žurnalistiku, pustila se s plnou vervou do muziky – ovšem originální. Jste pyšná, že se jablko nezakutálelo daleko od stromu?
To, že zpívá, mi připadá skvělé, pro mě taky bylo zpívání po větší část mého života srdeční záležitostí, a baví mě dodnes. Když jsme bydleli v činžáku, tak celý dům věděl, že naše Bára jde ze školy, protože si už ode dveří prozpěvovala, jelikož v chodbě domu to pěkně znělo.
Mně bylo jasné, že zpívat bude. Že má k tomu "bakaláře", to je taky fajn, bude mít další možnost, čím se živit. Když mi telefonuje, tak se jí vždycky "mateřsky podlezle" nakonec zeptám, jestli nepotřebuje nějakou finanční injekci, ale ona hrdě říká: "Mami, to je dobrý!"
Vaše poslední deska se jmenuje "Souhvězdí Střelce". Její natočení zaplatil váš manžel Jiří. Brala jste to jako důkaz lásky?
Tak to mě nenapadlo, protože naše soužití se vždycky obešlo bez důkazů. Nehledě na to, že se to Jiřímu prodejem CD pomalu vrací, takže jsem ho naštěstí nezruinovala. Nešlo o žádné jeho gesto, to jen já neodolala a pro zajímavost jsem to někde plácla.
Pro mě je důkaz lásky třeba to, že mi nechává svobodu ve všem konání. Tak třeba když vidí, že si soustředěně čtu, tak se neptá, co budeme jíst a udělá si topinky, které mu navíc pak z poloviny zbaštím.
Ta deska se povedla – natočili ji s vámi muzikanti folkaře Vlasty Redla, její obal vytvořil Marek Brodský. Jeho tatínek Vlastimil Brodský byl vaším bratrancem. Kamarádili jste se i přes velký věkový rozdíl?
Právě kvůli velkému věkovému rozdílu jsem pro Bróďu byla dlouho jako rovnocenný partner málo zajímavá. Přišel na návštěvu k mému tatínkovi, se kterým hodně kamarádili jako kluci, a mně a bráškovi přinesl třeba čokoládu. No a my na něj obdivně koukali, protože v té době byl už známý Hajaja, rozhlasový vypravěč pohádek.
Sblížili jsme se až po revoluci, když jsem s ním napsala článek do Mladého světa. Možná jsem se mu zdála zajímavá, protože jsem se neptala blbě. Docela dost času jsme pak spolu trávili na jevišti v klubech, kam jsme třeba přijeli na besedu s písničkami. Já se ptala a on vyprávěl. Některé věci o naší rodině jsem se tak dozvěděla až na jevišti. Jsem moc vděčná za to, že jsme spolu ten kousek života ještě stihli.
Spoustu písniček jste složila pro děti. Zpíváte jim je v pořadu "Saxana dětem". Znají dnešní malí posluchači film Dívka na koštěti? A jsou lepším publikem než dospěláci?
Řeknu vám po pravdě, že když hraju představení pro děti, tak to je větší zabíračka než pro dospělé. Už jen proto, že nesmíte ani na chvilku ztratit jejich pozornost. Dívku na koštěti znají všichni, jen pro ty menší je zkraje trochu nepochopitelné, když moderátor nešikovně zahlásí: Milé děti, zatleskejte, přichází Saxana!
Nevědí, že ten film vznikl před více než třiceti lety, a tak je musím chvíli přesvědčovat, že ta paní, na kterou se dívají, opravdu Saxana je. Nejlépe to jde, když zazpívám rovnou písničku o Saxaně, protože hlas mám kupodivu neměnný.
Budíte dojem, že jste žena do nepohody. Tak jste se narodila, anebo jste se to musela naučit?
No možná, že tak působím, ale dá to trochu práce. Myslím, že jsem dokonce někdy dost protivná, zvláště po ránu. Proto taky vstávám o hodinu dříve než můj muž, nasnídám se a skočím si pro noviny, a on už mě najde v celkem přijatelném stavu.
Je taky pravda, že jsem se naučila, že lidi, kteří si pořád jen stěžují, jsou pěkně otravní a každý se jim raději vyhne. Takže když jsem v nenáladě, používám humor, což nejvíc pomůže mně samotné.
Na vaší chalupě má manžel Jiří skleník a vy lesy. Prý jste velká houbařka. Prozradíte čtenářům váš nejlepší houbový recept?
No tak zdá se, že jsem zase chtěla být zajímavá, a tak jsem se pasovala na kdoví jakého houbaře. Můj muž toho vždycky najde dvakrát tolik co já. Houby ale dávám v létě skoro do všeho.
Tak třeba udělám na pánvi směs z cibulky, hub, lilku, paprik, ďobáčků (to je sójové masíčko), okořením kmínem, adžikou, ochucovadlem bez glutamátu – to vše na olivovém oleji a smíchám s uvařenou rýži. Když jsem rozmařilá, tak to ještě posypu sýrem.
Vizitka Petry Černocké


Abstract: Potomci v roce 1984 zesnulého amerického hudebníka Marvina Gaye podali žalobu na zpěváka Robina Thickeho a producenta Pharrella Williamse. Obvinili je z plagiátorství.

Děti Marvina Gaye zažalovaly Robina Thickeho a Pharrella Williamse

Frankie Christian Gaye, Marvin Gaye III. a Nona Marvisa Gayeová jsou totiž přesvědčeni, že Thicke a Williams opsali z velké části otcovu písničku Got To Give It Up z roku 1977 a pojmenovali ji Blurred Lines. Ta se pak stala celosvětovým hitem.
Autoři skladby Blurred Lines se nicméně již v srpnu preventivně obrátili na soud s žádostí o rozhodnutí, zda v tomto případě skutečně došlo k plagiátorství. Udělali to hned poté, co Gayovy děti poprvé veřejně prohlásily, že Blurred Lines vychází z otcovy písně Got To Give It Up.
Thicke prý později nabídl potomkům hudebníka šestimístnou částku jako odškodné, čímž se chtěl vyhnout případné žalobě, a vyrovnat se tak s nimi mimosoudně. Oni však takové řešení odmítli a ve středu žalobu podali. Doplnili ji údajně také o úryvky z rozhovorů, ve kterých se Thicke sám přiznal k opsání skladby Got To Give It Up.
Tvrdí také, že jeho písnička Love After War z roku 2011 zase vychází z jiné Gayovy písně After The Dance z roku 1976. Za každé porušení autorských práv žádají odškodné až 150 tisíc dolarů a také část zisků z prodeje obou Thickových singlů.


Abstract: V pražských kempech klesla návštěvnost o polovinu. Pokles návštěvnosti zaznamenaly i další kempy v celé republice. Pro některé by mohla být příští neúspěšná sezona likvidační.

Některým kempům hrozí zánik, hostů ubylo

Počet hostů v českých kempech se v posledních třech letech snižuje. Letos meziročně klesl téměř o třetinu. Provozovatelům kempů snižuje profit i silná koruna. Ceny proto musí držet na stabilní úrovni několik let, přestože jejich režie stoupá. Další pokles návštěvnosti v příští sezoně by mohl být pro některé likvidační. ČTK to řekl předseda společenstva Kempy a chatové osady ČR Vlastimil Němec.
"Už loni jsme si říkali, že pokles skončil, ale ještě se to zhoršilo. I když naše režie jde nahoru, nemůžeme kompenzovat cenu, turista víc nechce zaplatit," uvedl Němec, který provozuje jeden z pražských kempů. Podle statistik svazu byl v roce 2004 počet přenocování v českých kempech necelých 19.000, v roce 2006 pak 15.000, loni 12.000 a letos k září 8500.
V hlavním městě byl přitom pokles návštěvnosti největší, špatně jsou na tom i kempy v Krkonoších a dalších oblastech závislých na zahraničních turistech.
Podle Němce je letošní pokles návštěvnosti pražských kempů úplně tragický a činí více než 30 procent. Turisté v kempech hlavního města tráví průměrně tři noci a pak jedou jinam. Pokles zaznamenala Praha i v minulých letech. Oproti průměrným rokům byla letos návštěvnost poloviční. Kempy se dostávají na hranu rentability, přesto jejich počet zůstává kolem 25 a v celé republice je jich kolem 600.
V ČR jsou podle Němce tři druhy kempů. Klasické rekreační v oblastech jako jižní Morava, Vysočina, jižní Čechy nebo na horách, dále pak příměstské, kde lidé kempování kombinují s návštěvou měst, a městské.
Letošní výrazný úbytek zahraničních turistů způsobila hospodářská krize a podle Němce i špatná image republiky. "Představy o tom, že jsou lidé u nás okrádáni taxikáři nebo ve směnárnách se rozšířila," uvedl Němec.
Dalším problémem je mýtné, které platí i majitelé obytných vozů nad 3,5 tuny. Zahraniční turisté – například Skandinávci, pro které je ČR tranzitní zemí, proto jezdí na jih raději přes Rakousko, kde jsou i kvalitnější dálnice. Společenstvo Kempy a chatové osady ČR proto hodlá nadále tlačit na vládu, aby zákon o mýtném byl změněn a obytná auta dostala výjimku. Současný stav znevýhodňuje i české turisty, kteří v pátek platí dvakrát více. "Je to úžasná podpora cestovního ruchu," řekl s ironií Němec.
Pozitivem pro milovníky kempování je ovšem zlepšení služeb, které české kempy poskytují. Podle Němce jejich provozovatelé pochopili, že kvalitní sociální vybavení je 80 procent úspěchu. Zlepšuje se také vybavení tábořišť pro vodáky.
Další vývoj si Němec netroufá odhadovat. Určitým náznakem pozitivního vývoje podle něj mohou být zprávy z Německa, kde si výrobci a prodejci obytných aut a přívěsů libují, že prodávají a vyrábí jak nikdy předtím. "Nevíme ale, kam tito noví majitelé obytných vozů jezdí. Mírné poklesy turistů jsou prakticky všude v Maďarsku, Chorvatku nebo i Španělsku," dodal Němec.


Abstract: Když bylo Danu Brownovi nejhůř, objevila se nečekaná pomoc: byla o 12 let starší, jmenovala se Blythe Newtonová a vyklubala se z ní atraktivní blonďatá hudební producentka. Podle přátel jej vzala pod svá ochranná křídla, podle kritiků jej zlehka uchopila i pod krkem. Od chvíle, kdy se setkali, začala jeho hvězda stoupat. K svobodné, tvůrčí atmosféře Hemingwayových a Fitzgeraldových časů má spolupráce téhle dvojice daleko, nelze jí však upřít efektivitu.

Úspěch Dana Browna je podivnější než zápletky jeho románů: klíč má jméno Blythe

Příznivci románů amerického spisovatele Dana Browna si nedávno oddechli – ne že by neměli co číst a na co se dívat v kině, filmová verze Andělů a démonů je pořád ještě nová. Definitivně však padly pochybnosti, zda se dočkají pokračování Šifry mistra Leonarda alias Da Vinciho kódu.
Na novou knihu se čeká již pět let – vydavatel původně sliboval druhý díl nejpozději v roce 2005. Prozradil tehdy, že Brown v románu rozkryje vliv svobodných zednářů na washingtonské elity. Hrdinou knihy bude opět profesor symbologie Robert Langdon z Da Vinciho kódu, ztvárněný ve filmu Tomem Hanksem.
"Langdon se pustí do rozplétání záhad přímo na americké půdě," sliboval Brown na své webové stránce. Naznačil, že děj se bude točit okolo Washingtonova památníku, jehož základní kámen byl položen 4. července 1848, a obřadu se tehdy účastnili téměř výlučně svobodní zednáři, mezi něž patřil samozřejmě i první prezident USA. Jenomže pak se po knize na několik let slehla zem.
Spekulovalo se, že Brown trpí spisovatelským blokem, což je častý problém autorů, které potkal nečekaně velký úspěch (tak třeba Margaret Mitchellová nikdy nedokázala napsat druhý díl Jihu proti Severu a otec Hannibala Lectera Thomas Harris se mořil s druhým dílem Mlčení jehňátek 11 let). Pravdu však mohli mít i ti, kteří tvrdí, že autorovy síly odčerpaly soudní procesy, v nichž Brown čelil obvinění z plagiátorství.
Letos 20. dubna napjaté čekání skončilo – Brown, jemuž 81 milionů prodaných knih vyneslo čistý zisk 200 milionů dolarů (asi 3,8 miliardy korun) plus zavilé nepřátelství Vatikánu, vydá 15. září knihu s názvem Ztracený symbol. Nakladatelství Doubleday společnosti Random House plánuje první náklad ve výši 6,5 milionů výtisků, což je jeho historický rekord. Vše nasvědčuje, že Brown fenomenální úspěch zopakuje.
Před šesti lety měl Brown relativní výhodu. Napínavý Da Vinciho kód sice zalidnil vraždícími mnichy, kteří tají šokující pravdu, že Kristus byl ženatý s Maří Magdalénou a měli spolu děti, vůbec však nečekal, že s románem udělá díru do světa. Rozhodli čtenáři. Miliony čtenářů. Nenechali se odradit poněkud toporným stylem a četli a četli. Vůbec jim nevadilo, že kritikové 480stránkovou bichli nešetří.
Dan Brown (1964) a Blythe Brownová (1952) se seznámili v roce 1991, krátce nato začali spolupracovat na populárních knihách a thrillerech s tematikou kryptografie. Kaliforňanka Blythe původně působila v hudebním průmyslu, dnes uvádí, že je historička umění a malířka. Některé z prvních knih doprovodila ilustracemi.
Salman Rushdie označil Da Vinciho kód za "knihu tak špatnou, že ostatní špatné knihy vedle ní vypadají dobré". Prominentní znalec anglického jazyka Mark Lieberman nazval Browna "jedním z nejhorších stylistů v dějinách literatury" a další z kritiků poznamenal, že "jedinou neznámou kolem knihy je doba, za kterou průměrně inteligentní člověk pochopí, že čte naprostý blábol".
Nakonec promluvil i Umberto Eco, postmoderní italský sémiolog, estetik, filozof a spisovatel, jehož erudovaný styl Brown trochu prvoplánově napodobuje. "Všichni se mě na tu knihu ptali, tak jsem si ji musel přečíst. Moje odpověď zní, že Dan Brown je jednou z postav mého románu Foucaultovo kyvadlo (dokládající, že pokud někdo uvěří teoriím spiknutí, začne je vidět všude, pozn. red.). Brown je vlastně mým výtvorem," řekl Eco.
Také odborníci protestovali, že kniha obsahuje bizarní snůšku faktografických, kunsthistorických i religionistických chyb. Brown podle nich zneužil volně dostupných informací a díky celosvětové pandemii důvěřivosti vzbudil dojem, že jde o literaturu faktu, předkládající senzační odhalení. Přitom si plete nástěnnou malbu s freskou, nesprávně píše, že na pyramidě v Louvru je 666 dlaždic a mechanicky přejímá názor, že Marie Magdalena byla polepšená prostitutka. Tento obecně rozšířený omyl přitom pochází až z roku 591, kdy papež Řehoř Veliký v kázání spojil více biblických postav do jedné. Stejně tak legenda o svatém grálu nemá s raným křesťanstvím nic společného – objevila se až ve 12. století. Kniha nicméně pokračovala v triumfálním tažení – v USA je dnes 40 procent lidí přesvědčeno, že církve tají pravdu o Ježíšovi.
Dlouhá léta se Dan Brown považoval za zkrachovance. Plachý, zdvořilý učitel angličtiny z New Hampshiru měl jediný sen – stát se popovým zpěvákem. Jeho idolem byl Barry Manilow, a aby se stal někým podobným, přestěhoval se počátkem 90. let na druhý konec USA do Los Angeles. Vydal dokonce cédéčko s písní, od níž si hodně sliboval. Balada o telefonickém sexu 976-LOVE však propadla.
"Svět nečeká na pobledlého, plešatícího podivína, podupávajícího v kovbojských botách na MTV," přiznal sebekriticky.
V beznadějné situaci našel nečekanou pomoc. Byla starší o 12 let, jmenovala se Blythe Newtonová a vyklubala se z ní atraktivní blonďatá hudební producentka. Podle přátel jej vzala pod svá ochranná křídla, podle kritiků jej zlehka uchopila i pod krkem. Od chvíle, kdy se setkali (k památnému momentu v dějinách světové literatury došlo na Národní akademii skladatelů a textařů v roce 1991), začala jeho hvězda stoupat. Blythe se stala Brownovou hudební manažerkou. Na veřejnosti mu neříkala jinak než "nový Paul Simon" či "nový Billy Joel". S její pomocí vydal ještě CD Andělé a démoni, ale s hudbou byl pomalu konec (ovšem nikdy ji nezabalil úplně – ve filmové Šifře je v závěrečných titulcích uveden i jako písničkář). Blythe však dokázala postřehnout Danovo nadání i mimo hudební sféru.
Jako malý chlapec byl totiž fascinován především záhadami, šiframi a jejich luštěním. Jeho rodiče jemu i jeho dvěma sourozencům v okolí domu schovávali malé dárky a všimli si, že Dan luští kódy vždy jako první.
Při jedné z debat o budoucnosti Dan také přítelkyni vyprávěl, že po skončení univerzity v roce 1982 slyšel ve Španělsku přednášku, v níž se mluvilo o skrytých poselstvích Da Vinciho Poslední večeře. Nikdy na to nepřestal myslet. Zápletku Šifry si vlastně v sobě nosil dlouhých 20 let.
Byla to Blythe, kdo jej přesvědčil, aby se vrhl na spisovatelskou dráhu a naplno rozvinul vášeň pro tajné kódy a záhady. Pro začátek si však musel zvolit lehčí látku. S pomocí přítelkyně vydal v roce 1994 humoristického průvodce pro nešťastně zamilované ženy a knihu podepsal Danielle Brownová. V záhlaví stálo, že "Danielle je učitelka, která ráda píše a hlavně se vyhýbá mužům". Úspěch nic moc, a tak došlo na tajné kódy – začal pracovat na Digitální pevnosti.
Digitální pevnost (1997) Nerozluštitelný kód dělá problémy v Národním úřadu pro bezpečnost.
Andělé a démoni (2000; česky 2003) První román o Robertu Langdonovi; odehrává se na konkláve ovlivňovaném ilumináty.
Pavučina lží (2001; česky 2005 a 2008 Anatomie lži) V Arktidě je nalezen meteorit se zkamenělinami starými několik milionů let.
Šifra mistra Leonarda (Da Vinciho kód; březen 2003, česky téhož roku) Zatím největší bestseller 21. století. Způsob podání faktů vedl různé instituce i činitele katolické církve, proti které je román částečně namířen, k tomu, že jej kritizovali nebo doporučili nekupovat.
Ztracený symbol (2009)?
V roce 1997 se Dan s Blythe tajně vzali v Pea Porridge Pondu nedaleko jeho rodiště. Přidal úsměvnou Knihu o plešatění a pak Anděle a démony. Trháky to rozhodně nebyly. Knihy nešly na odbyt, takže je musel rozvážet vlastním pick-upem a prodávat jako podomní obchodník. Sám si platil autorské turné a trpce si stěžoval na nakladatele, že pro jeho úspěch nic nedělají. Literární průlom se nedostavoval. Tehdy však došlo k malému zázraku.
V okrajové zmínce v Andělech Brown zopakoval známé tvrzení, že Berniniho socha Extáze svaté Terezy ve skutečnosti zobrazuje ženy prožívající "megaorgasmus". Jako odpověď mu přišla smršť rozhněvaných dopisů, které si vůbec nevšímaly knihy, jen této jediné věty. Brownovi zavětřili. Kontroverzní směs náboženství a sexu slibovala úspěch a nádavkem zaručovala negativní, mohutnou a neplacenou reklamu.
Blythe začala usilovně googlovat. Prohledávala stovky svazků, kombinovala fakta, zkoumala, co by mohla skrývat Leonardova díla. Přitom narazila na knihu z roku 1982, obsahující teorii "posvátného ženství" o pokračování Ježíšovy pokrevní linie. Zpočátku opatrně, ale stále s větší jistotou vznikal koktejl, do něhož Dan a Blythe namíchali útok na nedotknutelnost Ježíše, církve i vrcholů renesančního umění.
Zejména Blythe fungovala jako neúnavný rešeršní stroj. Manželé si během tvůrčí práce výhradně e-mailují a badatelka nechávala spisovateli na stole stovky rešeršních poznámek a odkazů se vzkazem: "Dane, tohle všechno přečti."
Její zásadní role při vzniku románu málem vyšla najevo, když si začali stěžovat autoři "vytunelovaných" knih. V letech 2005 a zejména 2007 čelil Brown obvinění, že převzal hlavní myšlenky Da Vinciho kódu z jiných knih. Britští autoři knihy Svatá krev a svatý grál Michael Baigent a Richard Leigh vymysleli svou teorii již počátkem 80. let a Brown si jejich podíl na knize skrytě přiznal, když jejich jména zkomolil do postavy Leigha Teabinga.
Pro soudní spor bylo ovšem klíčové, že Brown si na začátku vymínil, že jeho žena se přelíčení nemůže zúčastnit. O jejím podílu na vzniku Šifry měli znalci tehdy jen malé tušení a vcelku bez problémů přijali vysvětlení bývalé showbyznysové manažerky, že se jí dělá nevolno z cestování a nesnáší publicitu. Kdo ví, jak by přestála křížový výslech naštvaných autorů... Ti totiž z knihovnických a internetových výpůjčních záznamů dokázali rekonstruovat, v které fázi příprav autor jejich dílo používal.
Brown účinně kontroval tvrzením, že při průtrži mračen přišel o podstatnou část archivu. Další detaily chyběly a podle verdiktu poroty nebylo trestné, že autor beletristického díla použil literaturu faktu. Žalobci museli uhradit soudní výlohy ve výši šesti milionů dolarů – a Blythe byla za vodou.
"K svobodné, tvůrčí atmosféře Hemingwayových a Fitzgeraldových časů má spolupráce téhle dvojice daleko, nelze jí však upřít efektivitu," poznamenal The Sunday Times. Dan a Blythe se poučili i ze soudních bitek. Za zdmi svého pečlivě střeženého sídla v městečku Rye na pobřeží New Hampshire nejspíš zvýšili rešeršní obrátky na maximum, ale vše dopředu konzultují s právníky, aby si podobné trable napříště ušetřili. Brown podnikl k zednářské problematice obsáhlé rešerše a na své internetové stránce slíbil, že s tajným společenstvím zatřese obdobně jako s katolickým hnutím Opus Dei.
Velmistr washingtonské zednářské lóže Akram Elias přiznal, že s Brownem několikrát mluvil, ale spisovatel prý brzy nato přerušil veškeré kontakty. "Nikdo z nás netuší, s čím v knize vyrukuje," říká vysoký činitel.
Zpoždění způsobilo, že v centru "šifrantské záhady" Ztraceného symbolu už asi nebude Washingtonův pomník s jeho výročím, nýbrž plastika Kryptos, zdobící vchod do hlavního stanu Ústřední zpravodajské služby CIA v Langley ve státě Virginia. Celý děj je vměstnán do dvanácti hodin. "Langdon žije rychleji než já," říká Brown.
Odpočítávání pro další literární bombu začalo a tentokrát budou kritici i Vatikán lépe připraveni.
Měli by být – Brown nedávno prohlásil, že má dost nápadů na to, aby dalších "langdonovek" napsal nejméně dvanáct.


Abstract: Dvě třetiny chlapců ze středních škol nepřečtou za měsíc ani jednu knihu. Naproti tomu dívky čtou dvakrát častěji. Nejnáruživějšími čtenáři jsou gymnazisté a žáci z větších měst. Podle průzkumu má na oblibu čtení neblahý vliv čtenářský deník, čas strávený u počítače ale neškodí.

Kluci nečtou, počítač neškodí a čtenářský deník nepomáhá, zjistil průzkum

Zjistil to průzkum společnosti Scio mezi téměř 14 300 studenty. Podle mezinárodních srovnání se české děti dlouhodobě zhoršují ve čtenářské gramotnosti a neumějí pracovat s textem.Tři a více knížek přečte za měsíc desetina děvčat, ale jen pět procent hochů. Nejméně jednu knihu měsíčně přečte 59 procent středoškolaček, ale jen třetina středoškoláků. Dívky také téměř dvakrát častěji uváděly, že je čtení baví."Nejvíc času na čtení si vyčleňují žáci gymnázií, tři čtvrtiny z nich čtou knihy aspoň jednou týdně," konstatoval Lukáš Djakoualno ze Scia. Naopak 59 procent dotázaných učňů uvedlo, že čte méně než jednou týdně. "Žáci, kteří si o četbě musí dělat záznamy, vykazují v globálním (intuitivním) čtení horší výsledky než ti, kteří si takové záznamy dělat nemusí," konstatoval Djakoualno na adresu čtenářských deníků. Naproti tomu časté trávení času u počítače nemá na schopnost číst žádný vliv. "Žáci, kteří čtou jiné texty než knihy, například časopisy, komiksy a podobně, mají lepší výsledky než ti, kteří nečtou vůbec," dodali zástupci Scia.Ve čtenářské gramotnosti, tedy schopnosti posoudit obsah textu, interpretovat jej a vyhledat v něm informace, se české děti v posledních letech propadly. Poukázala na to mezinárodní srovnání, kde se malí Češi zároveň většinou vyslovili v tom smyslu, že nečtou a čtení je nebaví.Na oblibě čtení se podepisuje i to, v jak velké obci se škola nachází. Ve školách z obcí do 5 000 obyvatel bavilo číst 43 procent respondentů, zatímco ve městech nad 50 tisíc obyvatel čtení baví 54 procent dětí. Nejoblíbenější je četba u školáků z měst od 5000 do 10 tisíc obyvatel, zde čte rádo 58 procent dětí.Školy se proto snaží rozvíjet čtenářskou gramotnost novými způsoby. "V hodinách literatury se věnujeme rozboru konkrétních uměleckých děl. Každý týden si studenti kupují noviny nebo si donesou jiné reálné materiály a v jedné ze dvou hodin českého jazyka je společně čteme a interpretujeme," popsala například učitelka češtiny Pavla Vítková z Hotelové školy Třebíč.


Abstract: Hospodářský postih Ruska bude ještě tvrdší. Předseda Evropské rady Herman Van Rompuy oznámil na pátek zostření sankcí. Unie rozšíří seznam lidí, kterým zmrazí majetky, ruské podniky budou mít ještě omezenější přístup na evropské trhy. V pátek oznámí konkrétní sankce i americká vláda, která bude cílit především na zbrojní sektor a energetiku.

Proti Rusku přitvrdíme, oznámila EU a USA

Evropská unie rozšíří ekonomické sankce vůči Rusku, ale zároveň připravuje i jejich zmírnění. To pro příklad zklidnění situace na východě Ukrajiny.
Podle Van Rompuye EU vždy zdůrazňovala, že protiruské sankce jsou vratné a mají širokou škálu možných úprav. První balík hospodářských sankcí přijaly členské země už v létě, na druhém se shodli velvyslanci minulý pátek. Definitivní schválení přišlo v pondělí, vyhlášení nastane tedy až v pátek, kdy bude přesná podoba sankcí publikována v unijním věstníku.
Informace diplomatů o rozšíření sankcí potvrdil ve prohlášení předseda Evropské rady Herman Van Rompuy. Ruským firmám se ztíží přístup na evropské kapitálové trhy a ještě víc bude omezen export určitých typů zboží.
O 24 jmen nabude seznam osob, kterým Evropská unie zmrazí majetek a zakáže vstup na své území. Jde nejenom o konkrétní aktéry ve snaze o porušení uzemní celistvosti Ukrajiny, ale byl rozšířen také právní základ sankcí, který umožňuje zmrazením majetku a zákazem cest postihovat osoby či firmy, které mají se separatisty vztahy.
Evropská komise a evropská diplomatická služba mají připravit návrhy změn, pozastavení či zrušení protiruských sankcí.
Podle premiéra Bohuslava Sobotky se české vládě za podpory ostatních zemí podařilo odstranit ze sankčních opatření ta, která nejvíce ohrožovala český strojírenský export. Zároveň očekává, za podmínky dodržení příměří a v závislosti na plnění mírového plánu na Ukrajině, postupný ústup od "nejpřísnější fáze" sankcí.
Americká vláda zveřejní své nové protiruské sankce v pátek. Oznámil to ve čtvrtek prezident Barack Obama. Týkat se podle něj budou finančního a zbrojního sektoru a také energetiky.
Obama prohlásil, že Spojené státy se připojí ke zpřísněnému postoji Evropské unie, jejíž nové protiruské sankce motivované ruským podílem na ukrajinské krizi nabývají v pátek platnosti.
"Tato opatření zvýší politickou izolaci Ruska a budou mít dopad na ruskou ekonomiku, zejména v oblastech důležitých pro prezidenta Vladimira Putina a osoby z jeho okolí," uvedl americký prezident.
Obama v prohlášení vyzval Rusko, aby pracovalo s Ukrajinou a dalšími partnery v rámci minských ujednání z minulého pátku, na jejichž základě na východě Ukrajiny platí příměří. Moskva by podle šéfa Bílého domu neměla předkládat neopodstatněné podmínky pro dosažení míru.
"Pokud Rusko své závazky beze zbytku naplní, bude možné sankce i odvolat. Pokud místo toho bude Rusko pokračovat v agresivních akcích a porušovat normy mezinárodního práva, jeho náklady dál porostou," uvedl prezident.
Moskva už před několika dny na možné nové kolo evropských sankcí reagovala hrozbou "asymetrické odpovědi". Ruský premiér Dmitrij Medveděv nově naznačil, že by mohly být postiženy západní letecké linky využívající ruského vzdušného prostoru.
Ještě tento měsíc velvyslanci členských zemí podle něj zhodnotí prosazování mírového plánu na východě Ukrajiny a na základě tohoto hodnocení rozhodou, zda se sankce upraví.


Abstract: Karlovarští radní se na druhý pokus pokoušejí vybrat odborníka, který vytvoří pravidla výstavby ve městě. Chtějí tak v budoucnosti zabránit kontroverzním stavbám, jakými jsou vila Adler, parkovací dům v Libušině ulici, Rezidence Vyhlídka nebo Královská vyhlídka.

Karlovy Vary hledají odborníka, který zabrání kontroverzním stavbám

Jedno výběrové řízení na zhotovitele studie už karlovarští radní zrušili, nyní jej vypisují znovu."Nabídek se nám sešlo celkem dost. Byly ovšem v takovém finančním rozpětí, že rada města výběrové řízení zrušila. Abychom se podobnému rozpětí vyhnuli, blíže specifikujeme zadávací podmínky," uvedl náměstek primátora Jaroslav Růžička.Nabídky, které radnice od zájemců dostala, se pohybovaly od 25 do 450 tisíc korun. Aby byla kvalita studie úměrná ceně, musí nyní soutěžící architekti a urbanisté počítat s tím, že automaticky nevyhraje nejnižší nabídka. "Bude to takový hybrid mezi cenou a technickou úrovní," popsal náměstek Růžička.Pravidla výstavby se budou týkat šestadvaceti lokalit v historické části města. Území, pro které budou platit, se rozprostírá od Čertova ostrova, až po Imperial, přičemž v každé oblasti budou trochu jiná. A to proto, aby respektovala současnou zástavbu.Radní by pravidla rádi schválili co nejdříve, v ideálním případě ještě letos. Považují je totiž za pojistku výstavby do doby, než začne platit nový územní plán Karlových Varů. To bude nejdříve za rok."Chceme si ohlídat, aby nově vznikající stavby již nebyly budovány jen na základě přání investorů," uvedl náměstek primátora.Tím, že se Karlovy Vary ucházejí o vstup do UNESCO, navíc pravidla regulující výstavbu v centru přijmout musely. Jinak by riskovaly, že o zápis kvůli živelné výstavbě narušující panorama města přijdou.


Abstract: Kontroloři Státní zemědělské a potravinářské inspekce (SZPI) objevili nebezpečnou ovesnou kaši pro děti. Výrobek ze Švýcarska obsahuje alkaloid antropin, který je pro člověka ve vyšší koncentraci toxický.

V drogeriích se objevila dětská kaše s toxickým alkaloidem

Podle mluvčího SZPI Pavla Kopřivy se jedná o dětskou, nemléčnou ovesnou kaši Alnatura od švýcarského výrobce Holle Baby food. Závadná šarže má výrobní číslo 14.152.1 a je označena datem minimální trvanlivosti do 30. 11. 2015.
"Laboratorní analýza zde zjistila přítomnost látky atropin. Atropin se řadí mezi tropanové alkaloidy, což jsou látky ve vyšších koncentracích pro člověka toxické," uvedl Kopřiva.
Zásilka nebezpečné kaše putovala z Německa do centrálního skladu sítě drogerií dm a odtud dále do jednotlivých prodejen. Zásilka závadné šarže obsahuje celkem 1 296 kusů, přičemž téměř tisícovku z tohoto množství se již podařilo stáhnout. "SZPI doporučuje všem spotřebitelům, kteří mají uvedený výrobek doma, aby jej nekonzumovali," dodal Kopřiva.


Abstract: Zapojte se do tipovací soutěže zpravodajského serveru Lidovky.cz Trenér na Euru. Nominujte 23 fotbalistů ze všech reprezentací, na každé hrací kolo postavte základní jedenáctku, a poté na základě reálných výsledků sbíráte body. Vítěz získá 30 tisíc korun kredit od sázkové kanceláře Tipsport. Ceny jsou připraveny i pro dalších devět nejlepších zúčastněných.

Hra Trenér na Euru: nominuj tým, postav jedenáctku a vyhraj

Do soutěže se stačí zaregistrovat na trener.lidovky.cz. Po zadání vám přijde zpráva, kterou je nutné kliknutím na odkaz potvrdit. Poté můžete hrát.
Nominujte 23 hráčů ze všech zúčastněných zemí, z nichž na každé hrací kolo vyberte základní jedenáctku. Na základě reálných výsledků sbírejte body například za vstřelené góly či vychytaná čistá konta.
Své body pak můžete porovnat s kamarády či známými osobnostmi. Soutěž Trenér na Euru na Lidovky.cz budou hrát třeba herec David Novotný, olympijský vítěz Aleš Valenta a fotbalisté Petr Švancara a Radek Sňozík.
Vstupte do soutěže: e-mailem nebo účty na Facebooku či na Googleu+. Stanete se tak trenérem.Chcete-li soutěžit o ceny, zaregistrujte se u generálního partnera Tipsport (není nutná docházka na pobočku) a svoji registraci potvrďte ve svém účtu. Stanete se registrovaným trenérem.Nejdříve musíte sestavit tým. V menu zvolte Nominace týmu a vyberte 23 hráčů ze všech 16 účastnických států. Vybírat můžete přetažením hráče (drag and drop). Jakmile výběr uzavřete, už nemůžete v nominaci provádět žádné změny. Výjimku tvoří registrovaní trenéři, kteří mohou po 3 základních kolech jednorázově změnit v nominaci až 8 fotbalistů. Uzavřením nominace můžete začít sestavovat fotbalovou jedenáctku pro každé kolo.Sestavení jedenáctky se provádí v menu pod odkazem Sestava kola. Vyberte kolo, nejlépe začněte prvním. Zvolte systém hry (4-4-2 nebo 5-3-1 či jiný, změnou se neuložená sestava vymaže). Přetáhněte hráče na pozice, které jim přísluší - jen záložníky a útočníky lze kombinovat, obránce může jen do obrany a brankář do brány. Sestavu uložte a můžete připravit jedenáctku pro další kolo, ale nemusíte, počkejte, jak se vašim vybraným borcům bude dařit. Čas máte do začátku následujícího kola.Poměřte své síly s kamarády a experty. V menu zvolte Sledování soupeřů a vyberte soupeře, které chcete průběžně sledovat.Komentujte vývoj Eura i své protivníky. V diskusi máte spoustu prostoru.Nastavte si zasílání e-mailů. V menu zvolte Můj účet a změňte si zasílání informačních e-mailů podle potřeby.


Abstract: Paní Helena a její manžel začali s druhou rekonstrukcí bytu, když se odstěhovaly děti z dětského pokoje. Místo něj si paní Helena pořídila pracovnu a později přišla na řadu i vstupní hala.

Po odstěhování dětí proměnili jejich pokoj v pracovnu

Manželé se do bytu nastěhovali už v roce 1975. Tehdy změnili dispozici bytu tak, aby odpovídala požadavkům čtyřčlenné rodiny.
Kuchyň musela ustoupit dětskému pokoji a přestěhovat se do komory. Když se dospělé děti postavily na vlastní nohy, proměna začala znovu.
Dětský pokoj ustoupil pracovně zařízené světlým nábytkem, na které je na první pohled patrné, že patří ženě, která má cit pro barvy, nebojí se kombinovat a poradí si i s malým prostorem.
Nás v redakci potěšilo, že svoje nápady čerpá i z časopisu Bydlení a že jsme tedy svým malým dílem přispěli k této proměně.
Dětský pokoj se sice změnil na pracovnu, ale dětem patří tak trochu dál. Paní Helena totiž pracuje v mateřské škole a svou práci má opravdu ráda.
Ve funkci ředitelky má celou řadu povinností a na práci a na děti asi nezapomíná ani doma. Pracovnu si zařídila v optimistických svěžích barvách a velmi prakticky.
Obrazová tapeta se žlutými tulipány, světlý nábytek a jemná zelená s bílou na závěsech ve stylu japonské stěny tvoří příjemný celek.
Chodba, která prošla proměnou před Vánoci, je poměrně malá, ale majitelům se podařilo maximálně efektivně využít stávající prostor a přitom zachovat v místnosti vzdušnost.
Způsob, jaký zvolili při zavěšování skříněk, zamezí vytvoření kompaktních bloků, které by prostoru ubíraly na jemnosti.
Použití zrcadlových ploch prospělo světlosti. V chodbě samotné totiž okna nejsou, takže všechno světlo tam proniká z ostatních místností.
Jídelna a obývací pokoj si zachovávají svou důstojnou tvář už desítky let a byla by velká škoda na nich něco měnit.
Jídelně dominuje velký kulatý stůl s nádhernými čalouněnými židlemi po prababičce paní Heleny. S čalouněním židlí ladí i květované závěsy na oknech.
Obývací pokoj je zařízen čínským kabinetem, který věnoval Helenině tchyni její pacient. U něho ve stodole pak našli manželé ještě zaprášený, poškozený a pod haldou sena ukrytý psací stůl, který zrenovovali a slouží dodnes.
Jídelna a obývací pokoj jsou nepochybně duší bytu. Jádrem, které nese vzpomínky rodiny a které vyvolává pocit jistoty a stability. Je pěkné, že majitelé zachovali krásný starý nábytek. Kombinace starožitných kousků s moderními prvky si žádá vkus, kreativitu a odvahu experimentovat.
Paní Heleně se to bezesporu podařilo a výsledkem je byt sladěných protikladů.Martina Paulová, www.modernibyt.cz


Abstract: Pětaosmdesát procent Čechů by podpořilo vazbu bez soudu pro lidi podezřelé z terorismu, zjistil průzkum TNS Aisa pro Českou televizi. Ministr spravedlnosti Robert Pelikán (za ANO) v diskusním pořadu Otázky Václava Moravce varoval, že se na tom podepisuje představa, že se to dotázaných netýká. Tak by to ale nemuselo být, doplnil.

Češi podporují vazbu bez soudu pro podezřelé z terorismu

Nabídka možností v listopadovém průzkumu byla inspirována balíčkem protiteroristických úprav zákonů, které slovenská vláda předložila parlamentu. Více než čtyři pětiny ze 1200 respondentů podpořily vedle možnosti vazby bez rozhodnutí soudu v případech podezření z terorismu také omezování pohybu těchto lidí přes hranice oběma směry.
Za nepřijatelnou označil myšlenku vazby bez soudu i předseda KSČM Vojtěch Filip. "To je zásadní omezení osobní svobody. Nevím, proč by to měla řešit jen policie," uvedl. Lhůtu 48 hodin pro zadržení považuje za dostatečnou, aby státní zastupitelství a soudy rozhodly.
Upozornil, že policie se musí zabývat každým trestním oznámením, které může podat kdokoliv. Ministr spravedlnosti zastává obdobný postoj. "Lidé si neuvědomují, že podezřelý a nařčený z terorismu může být každý," řekl.
Lidé by obecně byli pro zavedení přísnější protiteroristické legislativy. Rozhodně to podpořilo 61 procent respondentů, dalších 21 procent je spíše pro. Pelikán je ale přesvědčen, že zákony jsou dostatečné. "Je absurdní ptát se lidí, zda se mají zpřísnit zákony, které neznají, protože se věnují něčemu jinému," poznamenal.
Slovenský kabinet premiéra Roberta Fica navrhl soubor změn téměř dvou desítek zákonů včetně ústavy s cílem posílit boj proti terorismu. Vládní návrh předpokládá například posílení pravomocí policie a tajných služeb, zpřísnit by se měly i tresty za terorismus. Policisté by podle kabinetu mohli zajistit každou osobu na místě, kde hrozí anebo kde se stal teroristický útok. Zároveň by se rozšířily pravomoci příslušníků policie ohledně prohlídky dopravních prostředků či vykázaní lidí z určených míst.


Abstract: Nejhorším literárním večírkem jsem se protrpěla před dvěma lety, kdy se na jednom pódiu jihočeské nezávislé scény střetli Shakespeare, Kafka, Zábrana a upřímné nadšení a víra herců v to, že dostatečně nudné deklamování a dadaistický výběr úryvků musí všechny v hledišti bezpečně přesvědčit, kolik toho mají všichni tři literáti společného. Nebyl to pěkný pohled.

Fejeton Kláry Kolářové: Salonní večírek

Mrtví spisovatelé odcházeli zbědovaní a do jednoho uražení, diváci udělali totéž ve chvíli, kdy na baru došel alkohol. Zaražení herci se pokusili o ničivou sebereflexi tím, že napříště střízlivě zvolili dětské říkanky. Přišlo nesrovnatelně víc lidí a vystačili si s limčou.
Rozhodnutí redakce Salonu uspořádat literární večírek, na kterém se sama slovutná příloha představí, její redaktoři přečtou něco přiměřeně geniálního a návštěvníci budou přesto oslněni přemírou brilantnosti, mě trochu vyděsilo. Plakát ovšem vypadal slibně. Podobizna muže s lopatou láká od šesti do městské knihovny, jen pár minut od metra Stašnická.
"Smrt je jen začátek, ale až té druhé kapitoly." (W. Shakespeare)
Pár minut po šesté, kdy to mělo celé začínat, jsou v malém knihovním salónku jen dva posmutnělí redaktoři a dvanáct lahví vína. Některé otevřené. Ve vzduchu visí očekávání a vývrtka je přitom jen jedna. Teprve po chvíli se začínají trousit diváci a já bez zábran poslouchám hovor slečen, co se usadily za mnou: "Jestli nepřijde Rudiš, tak to se na to můžu rovnou vykašlat." "Četlas Helsinky?" "Ne, proč?"
Začínáme (to už je tu plno).
Šéfeditor Zbyněk Vlasák informuje diváky, kolik nobelistů (a nobelistek), profesorů (a profesorky žádné) a vůbec jiných jedinečných lidí přispělo za loňský rok do Salonu. Děvčata za mnou na chvíli přestala probírat Rudišovu patku. Pak přichází redaktor Štěpán Kučera, který přečte svou milou recenzní parodii na Vieweghovu Biomanželku. Všichni mu držíme palce, aby si tím vysloužil přinejmenším stejně dobrou nakládačku jako Jaromír Slomek. Ve víc si český literární publicista ani nemůže dovolit doufat.
"To je jasný, že bych dokázal napsat Svět podle Garpa od Irvinga, ale proč bych to dělal?" (M. Viewegh)
Tereza Šimůnková při čtení ze své rozepsané knihy V posteli roztomile zápasí s notebookem a při videu neziskovky Inventury, jejíž filmařský tým pátrá po původu Velkého třesku, začínají holky za mnou logicky probírat orgasmus.
Následující kýžené čtení Jaroslava Rudiše definitivně dokazuje, že zvládnutí čtenářských besed je záležitost nesnadná a důležitá. Když dokáže napopáté rozesmát osazenstvo spojením Michal nonstopíča David, začnu přemýšlet o moci a síle patky v dějinách.
Recitace říkanek z publikace dětského folkloru Kecy v kleci naštěstí rozředí moje obavy, že intelektuální nároky na publikum budou postupem večera sílit. S úlevou odkládám skleničku. Bývalý editor Zdenko Pavelka nás pak na závěr dojme tím, jak je Salon stále stejný (čti: úžasný), jak do něj píší stále silné osobnosti (část z nich seděla v sále a tvářila se odhodlaně) a jak je důležité být občas bohém (při prezentaci z historie Salonu mi u fotografie polonahé dívky na jednom komorním autorském čtení zaskočila limča v krku).
"Největší rozkoš je pohovořit si se zralou ženou." (F. Nietzsche)
Diváci se rozcházejí do svých domovů obsypáni moudry a střípky geniality. Totiž nedopité flašky se prý odnášet nesmějí, zůstávají knihovně. "Skvela akcia, dum cteni ma milo prekvapil. Stalo to za to, uz sa tesim na dalsie akcie," píše na Facebooku jedna z účastnic. Alespoň rok si ale nebožačka musí vystačit jen s literárními večírky neumětelskými, odfláknutými a vůbec zavrženíhodnými.
"Intelektuálové jsou jako mafie. Jenom se zabíjejí mezi sebou." (W. Allen)


Abstract: Jak se blíží konec funkčního období vlády Miloše Zemana, jdou transparentní výběrová řízení na státní zakázky stranou. Ministři se čím dál častěji s odvoláním na časovou tíseň veřejným soutěžím vyhýbají a dávají vydělat miliony předem vybraným firmám. "Připadá mi to nebezpečné, protože veřejná soutěž je jediný nástroj, jak minimalizovat korupci," říká prezident Nejvyššího kontrolního úřadu Lubomír Voleník. NKÚ zjistil při svých kontrolách porušení zákona téměř v každém druhém případě.

Milionové zakázky dává stát, jak chce

"Vláda v žádném případě zákon o veřejných zakázkách neobchází," tvrdí přesto premiér Miloš Zeman. Zdůvodnění, proč se veřejná soutěž často nekoná, je prosté: není na ni čas.
Nakolik přitom rozhodují úplatky, se lze jen dohadovat. Rozhodne-li posléze antimonopolní úřad, že soutěž vypsána být měla (a často se tak děje), nikomu se nic nestane. Úřad nanejvýš zaplatí z rozpočtu, tedy z peněz daňových poplatníků, pokutu ve výši procenta z celé zakázky.
Bývalý ministr financí Pavel Mertlík uvádí, že mimo jiné kvůli obcházení veřejných soutěží opustil vládu. "Musím říct, že tento neblahý trend jsem ve vládě pozoroval od loňského podzimu."
Myslíte si, že ministři záměrně obcházejí veřejné soutěže?
HLASUJTE ZDE!
Několik příkladů na ukázku: Ministerstvo vnitra chystá "na poslední chvíli" zakázku za 200 milionů korun na dodání počítačů pro krajské úřady. Odpovědný úředník rovnou spolupracuje s Podnikem výpočetní techniky. Ministr dopravy přidělil zakázku za 100 milionů také PVT, rovněž bez konkursu. Vláda rozhodla, že dálnici D47 z Ostravy (kontrakt za čtyřicet miliard) postaví izraelská firma Housing & Construction. Ministři se shodli, že státní úřady a ministerstva propojí Český Telecom.
Postih za podvod úředníkům nehrozí
Nevypsat regulérní výběrové řízení na státní zakázku v podstatě v sobě nenese pro státní úředníky téměř žádné riziko. Celkově to sice - alespoň tak soudí exministr financí Pavel Mertlík - zavání neprůhlednou ekonomikou, která může odrazovat zahraniční investory, ale přímo pro konkrétní úřady i úředníky je případný postih za obcházení zákona buď minimální, anebo žádný.
"Pokud se zakázka už rozjela, například, když některá firma začne stavět, tak je možné uložit zadavateli pokutu až do výše jednoho procenta zakázky," říká předseda antimonopolního úřadu Josef Bednář. V praxi to tedy znamená: za nezákonně uzavřenou zakázku za sto milionů korun, zaplatí chybující úřad pouhý milion - navíc z peněz daňového poplatníka.
Toho, kdo "chybu" zavinil, se většinou postih nedotkne. "Podle zákona lze uložit sankci konkrétní osobě, ale to bychom museli dokázat, že vydávala zájemcům o zakázku nepravdivé údaje. Musím však konstatovat, že k takovému postupu náš úřad ještě nepřistoupil," řekl Bednář.
ŽE BY KORUPCE? TO NAPADNE KAŽDÉHO
Důvodů, proč ministerstva i další státní úřady obcházejí výběrová řízení, může být několik:
1. Jde o naléhavé případy, kdy by sebemenší zmeškání při soutěži mělo neblahé následky. Právě tím například argumentoval ministr dopravy Jaromír Schling, když navrhl vládě zadat výstavbu dálnice D47 rovnou firmě Housing & Construction nebo když rozhodl o tom, že počítače na okresní úřady dodá Podnik výpočetní techniky. (Zákon říká, že zakázku lze zadat formou výzvy jednomu zájemci v těchto případech: jde-li o ohrožení životů a zdraví lidí, havárii, přírodní katastrofu nebo hrozí-li škoda velkého rozsahu).
2. Úředníci zapomněli vyhlásit soutěž tak, aby v určitém termínu vyhlásili zakázku. "I z našich kontrol víme, že úřad občas zapomene soutěž včas vyhlásit, tak ji nakonec nějakým způsobem obejde," potvrzuje jeden z hlavních kontrolorů Nejvyššího kontrolního úřadu.
3. Odpovědný úředník má osobní zájem na tom, aby zakázku rovnou dostala konkrétní firma. "Korupce je důvod číslo jedna, který každého napadne. Ať už ve formě peněz, nebo nějaké protislužby.
Ale stejně jako v jiných případech je to věc, která se jen těžko prokazuje," říká k tomu expert na obchodní právo Jan Černý. Podle neoficiálních odhadů se provize firem pro odpovědné úředníky, kteří rozhodují o zakázkách, pohybují v řádu až deseti procent z celkové sumy. Jenže odhalit tuto korupci je téměř nemožné.
Michal Burian, ředitel nadace Transparency International, která se zabývá srovnáváním korupčního prostředí v Česku a v cizině, říká: "Korupce při výběrových řízeních je ještě hůře zmapovatelná než korupce na úřadech. O té aspoň ví mnohem více lidí, více lidí s ní přišlo do styku, jenže veřejné zakázky se týkají specifické skupiny lidí a podniků a ty o úplatcích mluvit nebudou." Stejný problém je podle něj i v cizině. I proto nelze srovnávat, zda jsme na tom lépe či hůře.
Neprůhledné zadávání veřejných zakázek dokonce zcela nezmizí ani po vstupu země do Evropské unie. Ta sice dbá na to, aby o velké zakázky (nad pět milionů eur, tedy zhruba kolem 180 milionů korun) mohly soutěžit firmy všech členských států, které si to hlídají, ale pokud jde o zakázky menší, zůstává to opět v režii konkrétních států a jejich zákonů.
OBLÍBENÉ ALIBI: ČASOVÁ TÍSEŇ
Podle předsedy antimonopolního úřadu Josefa Bednáře by měli všichni úředníci ctít ideu, že výběrová řízení jsou jediným osvědčeným nástrojem, jak nejen dosáhnout nejlepší ceny a nejlepší kvality, ale také, jak zajistit čistotu obchodu. "I když výběrové řízení o pár měsíců celou věc prodlouží, je to daň, kterou stojí za to zaplatit," tvrdí Bednář.
Prezident NKÚ Lubomír Voleník k tomu říká: "Výběrová řízení jsou především dost významným antikorupčním prvkem. Taky jde o to, aby stát utrácel peníze efektivně, to znamená tomu, kdo dokáže zakázku udělat kvalitně a přitom za rozumnou cenu." Někteří ministři však mají o výběrových řízeních jiné mínění.
Například ministr dopravy Jaromír Schling: Uchazeči o zakázku se podle něho mohou předem dohodnout, kdo má vyhrát a kdo sehraje křoví. "Často právě velmi neprůhledná výběrová řízení vedou k tomu, že není vybrána ta nejlepší nabídka." I tím zdůvodnil, proč loni v prosinci zadal zakázku za sto milionů korun na dodání počítačů rovnou Podniku výpočetní techniky.
Zdůvodnění, které má obstát před Úřadem pro hospodářskou soutěž, však zní jinak: časová tíseň. Tím argumentuje premiér Miloš Zeman, když se zastává ministra průmyslu Miroslava Grégra, který zamýšlí, že bez konkursu se stane poradcem pro privatizaci Unipetrolu britská investiční banka HSBC. "Výběrová řízení na poradce, kteří mají roli asistenčních firem, jsou jenom prodlužující. Pokud bude poradcem renomovaná britská banka, není se čeho obávat," tvrdí Zeman.
"Časovou tíseň" použil jak ministr Schling, tak vláda v případě dálnice na severu Moravy. "Oba tyto případy samozřejmě posoudíme," řekl šéf úřadu Josef Bednář a potvrdil, že si už od ministerstva dopravy vyžádali všechny potřebné informace. "Pokud zjistíme, že nešlo o časovou tíseň, zahájíme správní řízení." Na jeho konci může být zrušení zakázky (pokud se ještě nezačala takzvaně realizovat), anebo udělení pokuty do výše jednoho procenta.
NEZNÁTE KUČU? VAŠE CHYBA
V případě výstavby dálnice D47 nad časovou tísní zapochyboval i exministr financí Pavel Mertlík. "Jde o velice zvláštní situaci. Vláda rozhodla o uzavření kontraktu s izraelskou firmou Housing &Construction, a přitom rozhodla o vypsání výběrového řízení na právního poradce pro uzavření této zakázky. Toto řízení přitom zabere stejně času, jako kdyby souběžně s tím běžel konkurs na firmu, která bude dálnici stavět. Nejde to dohromady," říká Mertlík. Stejný argument zmínil i při vládní diskusi, ale nikdo mu prý na něj neodpověděl.
Premiér Miloš Zeman odpověděl na otázku, proč zrovna v tomto případě nebylo výběrové řízení, takto: "U dálnice to bylo proto, že se nikdo jiný nepřihlásil, i když tu možnost měl." Patrně měl na mysli možnost ohlásit se jeho asistentovi Jaromíru Kučovi, který kontrakt s izraelskou firmou dojednával. Ministerstvo dopravy, které smlouvu uzavřelo, už žádné výběrové řízení nevyhlásilo. Zástupci několika tuzemských firem následně prohlásili, že kdyby tu možnost měli, do soutěže by šli.


Abstract: V hradecké Dukelské ulici, na náměstí 28. října a v ulici S. K. Neumanna začíná obří rekonstrukce, která minimálně do prosince značně omezí pohyb chodců a nedovolí projet autům ani autobusům. Od pondělí platí nový jízdní řád MHD.

Centrum Hradce se promění ve staveniště, platí nový jízdní řád MHD

Opravy, jaké Hradec Králové za posledních deset let nepamatuje, ochromí hlavní tepnu od železničního nádraží do centra města."Stavba odstartuje 2. července, kdy se zároveň pro dopravu uzavřou ulice Dukelská a S. K. Neumanna. Nejdříve se budou stavbaři věnovat obnově silničního profilu na Dukelské třídě, v ulici S. K. Neumanna a na severním okraji náměstí 28. října. Stavebníci se pustí do obnovy kanalizace, vodovodů a podzemních inženýrských sítí. Teprve pak dojde na samotnou rekonstrukci náměstí," uvedl náměstek primátora Jindřich Vedlich.Protože jde o frekventované ulice blízko železničního nádraží a terminálu, kde denně kyvadlově projely desítky autobusů a trolejbusů, začal platit v celém městě nový jízdní řád MHD. "Městskou hromadnou dopravu odkloníme do ulice Hořická, kterou využijí dočasně autobusové linky. Trolejbusy pojedou po Gočárově třídě. Náhradní zastávky za nedostupnou stanici u Teska v Dukelské ulici budou pro autobusový provoz sloužit u Skleněné věže," doplnil Vedlich.V Hořické sice projedou odkloněné autobusy, smůlu však budou mít naopak osobní vozy. Značku zákaz vjezdu uvidí řidiči v úseku mezi Skleněnou věží a Wonkovou ulicí. Zbylá část ulice bude obousměrně průjezdná, po celé délce však nepůjde parkovat podél silnice.Aby město předešlo případným problémům, na provoz dohlídnou policejní hlídky. Kdo nezaparkuje v centru, může využít nedaleký parkovací dům Katschnerka. Aby vše probíhalo hladce, zástupci města připravují i další opatření."Na staveništi bude vždy další kontaktní osoba pro koordinaci zásobování provozoven, svozu odpadu i pro případnou pomoc seniorům či imobilním občanům, která bude také dbát, aby byla stavba vždy zabezpečena oplocením, ochrannými páskami a aby byly funkční a bezpečné lávky přes překopy," řekla mluvčí magistrátu Magdaléna Vlčková.Strach z půlročního omezení mají především obchodníci, kteří se bojí o tržby. Město se je však snaží uklidnit. "Snažíme se o to, abychom umožnili lidem vstup do domů Tesco a Atrium i všech dalších obchodů," informoval Jozef Čižmár z odboru rozvoje města královéhradeckého magistrátu.Na rohu ulic S. K Neumanna a Kollárovy, naproti finančnímu úřadu a u Domu kultury Střelnice zajistí město náhradní svoz komunálního odpadu.Autobusy a trolejbusy by měly začít jezdit svými trasami zase v prosinci, nové náměstí a rekonstruované ulice chce mít město hotové příští rok na podzim (na vizualizace se můžete podívat zde).Zastávka OD Tesco v Dukelské ulici přestává fungovat. Pro autobusové linky ji nahradí stanice u Skleněné věže u křižovatky Hořická - Dukelská.
Autobusové linky č. 8,10,12,13,16, 24 a 28, noční linky 51, 52,53,54 a po prázdninách i linky 16Š a 24R pojedou mezi zastávkami Hlavní nádraží a náhradní zastávkou OD Tesco Haškovou a Hořickou ulicí.
Linky č. 12 a 16 pojedou z nádraží Puškinovou ulicí ke křižovatce Koruna.
Linka č. 7 nepojede přes OD Tesco, Centrál a Muzeum, ale Gočárovu třída, Ulrichovo náměstí a Adalbertinum.
Trolejbusové linky č. 1,3 a 7 pojedou Gočárovou třídou.
Linka č. 1 nebude stavět na Gočárově třídě.
Linka č. 3 pojede přímo z Kuklen na Gočárovu třídu a nebude zajíždět k Hlavnímu nádraží. Vynechá tedy zastávky Hlavní nádraží, OD Tesco, Centrál a Muzeum. Stavět bude na dočasných zastávkách Koruna, Gočárova třída, Ulrichovo náměstí a Adalbertinum.


Abstract: V létě na svazích hospodaří biosedláci, v zimě je střídají lyžaři, kteří se ubytují v biohotelu. Trend je čím dál silnější nejen v sousedním Rakousku, ale i v dalších alpských zemích, uvádí magazín Víkend MF Dnes.

Biopokoj, biojídlo, všude a všechno bio. Biohotely jsou novým hitem Alp

V našem alpském hotelovém pokoji je navzdory nastávající venkovní zimě pěkně teploučko. Docela nezvyklý jev u rakouských ubytovatelů. "Vytápíme ekologicky, na biomasu. Spotřebovává se bioodpad z místních statků," říká paní domácí.Nadja Blumenkampová je majitelkou prvního certifikovaného biohotelu v Leogangu v rakouské lyžařské oblasti Salzburgerland. "Byla to jen otázka času, kdy skončím s rodinou v biohotelu. Biopotraviny a biokosmetiku nakupuji – navzdory občasným úsměškům okolí – už pár let. Ale i pro mě to byl vlastně nečekaný objev."Zobrazit fotogaleriiBiohotely jsou téma, s nímž se v české kotlině takřka nesetkáte. Přitom na jih od našich hranic se tento způsob trávení volného času stává hitem.Hlavně v alpských oblastech: Rakušané, hoteliéři v Bavorsku, Jižním Tyrolsku, Švýcarsku i ve Slovinsku začínají chápat, že stále víc turistů si rádo připlatí za přírodní přirozenost.Rupertus v Leogangu je zvenku docela nenápadný, "rakousky disciplinovaný" objekt. Na první pohled ničím nepřipomíná filozofii, na níž je postaven. Majitelka Nadja Blumenkampová je tady druhou hoteliérskou generací. Před pěti lety převzala hotel od rodičů. A už tehdy jí bylo jasné, kam bude svoje úsilí ve vedení firmy směřovat."Způsobily to děti. Když se nám narodily, uvědomila jsem si, že chci, aby vyrůstaly ve zdravém a přirozeném prostředí." Celý objekt prostupuje vůně masivního dřeva a na intenzitě nabírá v momentě, kdy otevřeme dveře našeho biosuite.Vysokohorská dřevina zirbe, jíž jsou připisovány léčivé účinky, je ve své přírodní podobě prakticky v celém pokoji. "Pro biopokoje neexistují momentálně žádné předpisy. Tak jsme se v rodině zamysleli, jak to udělat, aby byly co nejvíce bio," vysvětluje Nadja Blumenkampová."A došli jsme k tomu, že je potřeba využít místní masivní dřevo, které zpracují lokální truhláři, použít výhradně přírodní oleje, žádné škodlivé látky, začlenit do pokoje pouze přírodní materiály, jako je bavlna, len, ovčí vlna. Dokonce i na matrace jsou použita certifikovaná přírodní vlákna."Také v případě elektrické energie používají stoprocentně ekologický proud. "Máme fotovoltaiku, která pokryje osmdesát procent spotřeby elektrické energie hotelu. Zbytek potřebného proudu bereme z vodní elektrárny v Kaprunu."
A k tomu znamenitá voda, co teče z kohoutku. Pravá leogangská.Pak je tu to jídlo. Sejdete z biosuite o pár pater níž, zasednete ke stolu a začnete přemýšlet, proč vám tady tolik chutná. V kuchyni natrefíte na Marka, kuchaře ze Slovenska, před kterým leží několik druhů bylinek."Jsou přímo z hotelové zahrady, pěstuje je majitelka," ukazuje čerstvé suroviny a dodává: "Čtyři roky jsem pracoval v biohotelu, pak v běžném hotelu, teď jsem se vrátil k biovaření. Rozdíl v základních surovinách oproti normálnímu hotelu je znát."Nadja Blumenkampová mě bere na průzkum hotelu. Osahávám si ovoce na baru pro přípravu nápojů. V biokvalitě. Zkoumám biovína a chci si dát domácí biolimonádu.
MAGAZÍN Víkend
Vychází každou sobotu jako tištěná příloha MF DNES. V zítřejším čísle si můžete přečíst, jak se redaktorka Víkendu vydala do Beskyd stopovat vlky a rysy.
Pak se zastavím ve sklepě a z deseticentimetrové blízkosti prověřuji potraviny uskladněné na policích a v chladicích boxech, abych odhalila, že je to přece jen taková marketingová hra na zákazníka. Není. Každý sáček, každý obal tady nese označení bio."Musíme důvěřovat našim dodavatelům bioproduktů, že mají potřebné certifikace, že podléhají pravidelným kontrolám a produkují skutečně bio. Stejně tak my jsme dvakrát za rok kontrolováni nezávislou kontrolní komisí, které jsou v Rakousku celkem tři. Kontrola probíhá zásadně nečekaně," popisuje paní majitelka.Nejvíc mě zajímá, odkud jsou ty chuťově perfektní jogurty a mléko s nápisem "Mei Muich", které každé ráno s nadšením liju na biomüsli a biocornflakes. Nadja Blumenkampová mě směruje.A tak se vydáváme do pár kilometrů vzdáleného biostatku Zieferhof, který zdálky vůbec nevypadá, že by tady produkovali něco senzačního. Prostě normální rakouský Hof.Čekám, že mě přivítá podsaditý šedesátník, který k bio dospěl vývojem událostí. Místo toho si třesu rukou s Bernhardem Perweinem, kterému je tak třicet a politiku bioprodukce mi vykládá s naprostou samozřejmostí.Ceny biohotelů kolísají podle kategorie ubytování a sezony, tak jako u běžných hotelů. Za přenocování s polopenzí ve dvoulůžkovém pokoji dáte za osobu 70 eur, ale i 200 eur (viz www.biohotels.info, www.rupertus.at, www.zieferhof.at).Děti lítají mezi biokrávami, jež nepozřou nic horšího než obyčejnou, nestříkanou, chemicky neošetřenou a nehnojenou alpskou trávu. A pak volá Nadja z hotelu Rupertus, jestli by po nás mohl Bernhard poslat mléko, že ho dneska hosté vypili nečekaně víc.Vezeme biomléko a k tomu biojogurty a biomarmeládu od Bernhardovy maminky a biopálenku od jeho tatínka a ještě dlouho cítíme na jazyku chuť Bernhardova čerstvého biochleba. A Nadja si bere od nás biomléko, schovává nám biojogurty do hotelové lednice a jde si sednout ke stolu.Snad nejlepším důkazem, že to v tomto hotelu s přirozeností myslí vážně, je fakt, že hoteliérská rodina jí s hotelovými hosty. Hotelové jídlo. V hotelové restauraci. A bydlí s hosty v hotelu. Celoročně. Jsou v biohotelu doma.1. Téměř všechny suroviny, potraviny a nápoje pocházejí z certifikovaného biologického
zemědělství.
2. Hotelová kosmetika je přírodní a certifikovaná.
3. Elektrická energie pochází stoprocentně z ekologických zdrojů.
4. Používaný papír v celém objektu (kuchyně, kancelář, toalety...) je recyklovaný nebo z udržitelného lesního hospodářství.
5. Na jedno přenocování produkuje hotel méně než 12 kg CO2.
6. Jídla jsou připravována ručně a přirozeně, nepoužívá se mikrovlnná trouba.
7. Využíváni jsou maximálně regionální producenti a produkty.


Abstract: Najít hrob předků, kteří zahynuli kdesi ve válečné vřavě první či druhé světové války, aniž by jejich blízcí tušili kde, bude mnohem jednodušší. Ministerstvo obrany spustilo zvláštní web, kde mohou lidé místo posledního odpočinku svých dědů a pradědů najít.

Unikátní web najde vojenské hroby, o nichž pozůstalí neměli tušení

Pavel Filipek z referátu válečných hrobů odhaduje, že může jít až o tisíce pozůstalých, kteří si mohou na interaktivní mapě na internetové stránce www.valecnehroby.army.cz. poprvé najít hrob svých předků a dozvědět se i okolnosti jejich smrti.
"Čeští vojáci, kteří bojovali za osvobození republiky, mají hroby po celém světě a velmi často až na jeho druhém konci – třeba v Tokiu nebo v Číně. Není tedy divu, že rodiny o tom nic nevědí," vysvětluje Filipek.
Válečný hrob českých vojáků v japonském Tokiu.
Mnozí pozůstalí nanejvýše tušili doposud jen to, že jejich pradědeček zmizel kdesi na Sibiři anebo možná v Japonském moři. V Singapuru historici například našli hrob vojína Silvestra Němce, kterého ubili Japonci, když ležel v místní nemocnici.
"Tahle služba lidem je k nezaplacení," pochvaluje si místopředseda Československé obce legionářské Alexander Beer. Ročně se prý na obec obracejí stovky lidí, aby jim pomohla vypátrat hroby jejich příbuzných. "Až dosud jsme je museli většinou odmítat, protože jsme to ani my nevěděli," dodává Beer.
Ostatně i plukovník ve výslužbě Beer si s dojetím až po 66 letech přečetl, že jeho kamarád František Král, který padl v tankové bitvě u Buzivky, je pochován v Ostrožanech na Ukrajině. "Naposledy jsem Frantu zahlédl, když vedle něj v lednu čtyřiačtyřicet vybuchl dělostřelecký granát. Od té doby jsem o něm neměl zprávy," říká Beer.
Čtěte v úterní MF DNES
Více projektu, který lidem pomůže objasnit, za jakých okolností a kde jejich blízcí sloužící v armádě zemřeli, čtěte v úterním vydání MF DNES.
.


Abstract: Český jezdec Jan Charouz výborně vstoupil do seriálu Le Mans Series.

Jan Charouz si prototypy užívá

Ve voze Coupé Aston Martin obsadil spolu s Němcem Stefanem Mückem v barcelonské šestihodinovce nečekané třetí místo. Posádka byla navíc nejrychlejší mezi vozy s benzínovým motorem.
"Bylo to příjemné překvapení. S novým vozem jsme chtěli hlavně dojet," uvedl Charouz v telefonickém rozhovoru pro Deník z Londýna, kde studuje.
V Brně jste se na podzim v rámci závodu A1GP svezl se Schumacherovým Ferrari. Jak v porovnání s formulí jedna z roku 1997 dopadá sportovní prototyp současnosti?
S Ferrari to bylo jen jedno kolo a na starých gumách. I tak bych řekl, že prototypy jsou dál.
Při úvodním podniku Le Mans Series v Barceloně jste především v úvodu závodu drželi krok s dieslovými Peugeoty a Audi. Myslíte si, že je možné je porážet?
Ve Španělsku jsme měli štěstí, protože jeden Peugeot i jedno Audi měly problémy. A když lidé od Audi viděli, jaký náskok mají Francouzi, určitě hodně investují do vývoje a budou ještě rychlejší.
Kde vidíte největší zvýhodnění naftových vozů vůči vašemu, tedy stroji poháněným benzínem?
Největší rozdíl je v akceleraci, kde těží z vyššího točivého momentu. To je ve vytrvalostních závodech velká výhoda, protože se hodně předjíždí pomalejší auta. Diesely mají také nižší spotřebu, ale to je kompenzováno menší nádrží.
V čem je řízení sportovního prototypu specifické?
Je to auto, které má chování formule. Výborně se ovládá, má posilovač řízení i trakci. Krásně se v něm svezu.
Jak jsou rozděleny role v týmu mezi vámi a vaším kolegou Stefanem Mückem?
Stefan má více zkušeností, například z DTM, proto jezdí třeba kvalifikace. Ale v závodě jsme vyrovnaní, v čase na kolo se lišíme o půl vteřiny.
Ve dvaceti letech patříte mezi nejmladší piloty jezdeckého pole vytrvalostních závodů. Čím se snažíte dohnat chybějící zkušenosti?
Zkušenosti musím nasbírat. Čím víc budu jezdit, tím mi to víc dá. Doufám, že letos budeme hodně testovat.
Pro letošní rok jste továrním jezdcem Astonu Martin. Co taková funkce kromě závodění obnáší?
Zkouším pro firmu různá auta. Například produkční N24 nebo Vantage pro třídu GT2. S vozem Aston Martin bych se měl také zúčastnit čtyřiadvacetihodinovky ve Spa, která je součástí seriálu FIA GT.
Co pro vás znamená třetí místo v Barceloně v perspektivě čtyřiadvacetihodinovky v Le Mans?
Výsledek z Barcelony zvedl mně i celému týmu sebevědomí. Hlavně jsme rádi, že auto dojelo bez poruchy. Ale ještě neabsolvovalo více než šest hodin v kuse. Doufám, že si před Le Mans čtyřiadvacetihodinovku v testech zkusíme.
Co všechno je nutné dělat pro to, aby byl závodník na Le Mans stoprocentně připravený?
Pracuji hodně na fyzické přípravě. Chodím do posilovny, hraju squash, plavu. Začal jsem dělat i bojové sporty, v nich se cvičí také koncentrace.
Otec Antonín je hodně náročný, co se týká vašeho vzdělání. Jak se vám daří skloubit závodění se školou a jak vám učení vlastně jde?
Není to snadné. Naštěstí chodím v Londýně do soukromé školy, kde jsou ochotní vyjít mi vstříc. Výuka je flexibilnější. Pokud potřebuji, přeloží mi zkoušky. Studium se mi daří dobře, jsem mezi prvními pěti v ročníku. Jsem na tříletém bakalářském oboru, nyní jsem v pátém semestru.
Jak zvládáte studium v angličtině?
Pro mě je jednodušší než v češtině, celý život chodím na anglicky mluvící školy.
Čeho byste chtěl v závodnické kariéře dosáhnout, kam vaše snažení směřuje do budoucna?
Vyhovuje mi to, co jezdím teď. Nic lepšího se mi v současné době ani nemůže poštěstit. Ale až dostuduju, určitě bych rád jednou aspoň testoval formuli jedna.