Abstract: Vyspělé státy EU se již po desetiletí potýkají s velkým množstvím přistěhovalců a situace kolem uprchlíků mířících do Evropy je stále více zneklidňující. Co vede tolik lidí k nebezpečné cestě, na které tisíce z nich umírají a další čekají v uprchlických táborech, zda je Evropa vůbec přijme? Jaké pocity tito lidé prožívají a jaká budoucnost je v cizí zemi s často naprosto odlišnou kulturou čeká?

Raisha dostala kamenem do hlavy, s Adilem museli uprchnout

Pohybuji se v prostředí lidí s rozmanitými názory. Při zmínce o imigrantech do Evropy se ale většina naprosto shoduje – v České republice je nechce, cítí se jimi ohrožena, obává se jejich možné inklinace ke zločinu nebo narušení našich tradic. Já si však myslím, že není možné vytvořit si na tuto situaci adekvátní názor, aniž bychom znali dění ve státech uprchlíků a důvody, proč nadobro opustili zemi, ve které se narodili. Se zájmem nahlédnout do života těchto lidí jsem si proto nedávno poslechla příběh rodiny z Ázerbájdžánu.
Adil a Raisha pochází z kavkazského hlavního města Ázerbájdžánu - Baku. Rodina žila v rámci možností spokojeným životem i přes rozdílný původ – Adil byl rodilý Ázerbájdžánec, Raisha pocházela z Arménie. Tento fakt se však ukázal jako podstatný problém v době, kdy začal významně narůstat nacionalismus v obou zemích. Tyto sousedící národy se dostaly do prudkého konfliktu v Náhorním Karabachu, kde žije velká arménská komunita na ázerbajdžánském území. Jako první v důsledku tohoto konfliktu trpěly právě národnostně smíšené manželské páry. Ve společnosti byla rodina s arménskými kořeny prakticky mrtvá. Adil měl problémy v práci se svými kolegy a v rozpoutané válce ztratil oba bratry. Jeho dcera Hicran se musela potýkat s odporem učitelů, a dokonce byla fyzicky atakována ostatními žáky. Situace se ještě vystupňovala, když jí někdo cestou do školy hodil kámen na hlavu, což zapříčinilo trvalé postižení jejího levého oka. Právě tato událost byla pro Raishu a Adila poslední kapkou, kvůli které se definitivně rozhodli najít azyl v cizí zemi.
Nejdříve odjeli do Ruska, kde žil Adilův bratr. Ovšem tamější atmosféra ohledně ruských postojů k obyvatelům Kavkazu byla napjatá, a tak se rodina rozhodla koupit lístky do České republiky. Od tohoto rozhodnutí se ale odvíjel další kolotoč problémů, jelikož se rodině nedařilo vyměnit peníze, aby si mohla koupit letenky. Většina směnáren je totiž odmítla s tvrzením, že peníze mohou měnit pouze občané Ruské federace. Měli však štěstí v neštěstí, když jim mladý ruský voják nabídl pomoc a jejich peníze vyměnil. Adil, Raisha i Hicran konečně odcestovali.
V roce 2001 přijeli do přijímacího centra ve Vyšních Lhotách, kde začala azylová procedura. Vyřešení azylových záležitostí trvalo několik měsíců, které Raisha i Adil strávili dychtivým sledováním veškerých novinek a změn. S pomocí sociálních pracovníků a s podporou lidí z přijímacího centra mohla rodina konečně začít nový život v Ubytovacím centru v Havířově. V České republice Adilova rodina získala přátele, pochopení, práci i vzdělání – vše, čemu se jí v rodné zemi nedostávalo nebo bylo do budoucna ohroženo. V současnosti žijí v pronajatém bytě, Raisha pracuje jako profesionální překladatelka, Adil je námořní strojní inženýr a jejich dcera Hicran studuje střední školu, kde ji spolužáci i přes rozdílný původ berou jako sobě rovnou.
Vždy jsem byla vůči imigrantům skeptická. Když se ale nad celou situací zamyslím a nahlédnu na ni z jiné strany, s řadou imigrantů soucítím a uznávám, že na jejich místě bych nejednala jinak. Kdo z nás by chtěl nečinně sledovat, jak poměry v naší rodné zemi ničí rodinu, blízké a vše, co máme rádi? Jak by se asi dále vyvíjel život Adila, Raishy a Hicran, pokud by z Ázerbájdžánu neodjeli? O tom lze pouze polemizovat.
Tereza Nedomová
Gymnázium a SOŠZE Vyškov
Vyškov
Jihomoravský kraj
Téma: Svět v EU


Abstract: O 160 milionů korun ročně a na neurčitou dobu jde v Plzni při veřejné zakázce na svoz komunálního odpadu. A je to tendr v mnoha směrech výjimečný. Například v tom, že radnice, respektive jí stoprocentně vlastněná společnost Plzeňské komunální služby, ho vypsala už potřetí.

Otazníky nad milionovým byznysem s odpadky

Dvakrát byla zakázka napadena u Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže (ÚOHS), jedna z přihlášených svozových firem se na něj obrátila i tentokrát.
Proč má výběrové řízení na svoz komunálního odpadu v Plzni takové potíže?
Odpůrci z řad menších svozových firem tvrdí, že jde o zakázku předem domluvenou s velkými nadnárodními koncerny, které si mají rozdělit západočeskou metropoli na čtyři díly. Každý z nich pak bude vyvážet popelnice na ´svém´ kusu Plzně, každý si ukousne ročně cca 40 milionů korun. A menší firmy ostrouhají. Možná skončí, protože v Plzni stoprocentně obsadí trh právě obří koncerny.
Veřejně zástupci menších svozových firem vystupovat nechtějí. Údajně se obávají, že když se městu postaví a budou tendr veřejně kritizovat, definitivně se do budoucna vyřadí z činnosti, kterou nyní vykonávají.
Při vytváření nové městské vyhlášky o odpadech totiž bude vše pod taktovkou města. Tomu budou občané platit paušál za vyvážení odpadu a nebudou si už moci sami vybrat svozovou firmu jako dosud. Město si na základě nyní probíhajícího tendru vybere svozové společnosti, s nimiž podepíše smlouvu na dobu neurčitou. A rozjede se tu činnost, kterou kdysi provozoval socialistický Hospodářský dvůr města Plzně.
Nebude tu žádná konkurence a město vezme vše kolem odpadu pod svou správu.
Šéf společnosti Plzeňské komunální služby Petr Baloun odmítá, že by výběrové řízení na svoz odpadu bylo předem domluvené s konkrétními firmami. Tvrdí, že tendr má přísná pravidla především proto, aby byla záruka řádného fungování systému svozu odpadu, jehož zkolabování by mělo fatální následky.
V jaké fázi je nyní výběrové řízení na firmy, které budou zajišťovat v budoucnu svoz odpadu?
V současné době je uzavřeno kvalifikační (první) kolo zadávacího řízení. V tomto kole byl jeden ze zájemců vyloučen z části veřejné zakázky pro nesplnění kvalifikace a podal návrh na přezkoumání úkonu zadavatele k Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže (dále jen ÚOHS). Přestože ÚOHS svým rozhodnutím zamítl stěžovatelem požadované předběžné opatření spočívající v zákazu pokračovat v zadávacím řízení, rozhodli jsme se z důvodu předběžné opatrnosti a zachování rovného přístupu ke všem zájemcům vyčkat a nepokračovat v zadávacím řízení do doby vydání prvoinstančního rozhodnutí ÚOHS v této věci.
Kolikrát už byl tendr vypsán a proč nebyl nikdy realizován?
Tendr na svoz vybraných druhů komunálních odpadů na území města Plzně je realizován potřetí. První pokus byl realizován přímo Magistrátem města Plzně formou soutěže o návrh (zrušeno zadavatelem), druhý pokus realizovala již společnost Plzeňské komunální služby s. r. o. (zrušeno zadavatelem z důvodu odstranění všech pochybností o správnosti postupu zadavatele) a nyní probíhá třetí pokus, který je zatím nejdále v historii. Mimo jiné jsme prozatím jednou z mála veřejných zakázek (ne-li jedinou) tohoto typu a rozsahu, která takovým prověřením prošla "bez ztráty kytičky".
Některé svozové společnosti se ohrazují proti nezvykle tvrdým kvalifikačním předpokladům: museli prokázat, že dosáhli ročního obratu, který je více než dvakrát vyšší než roční hodnota zakázky. Proč? Jaká je roční hodnota zakázky?
Celková předpokládaná hodnota veřejné zakázky podle zákona o veřejných zakázkách činí 600 milionů korun (při tendru na dobu neurčitou se počítá se čtyřletou lhůtou - pozn. red.), přičemž roční předpokládaná hodnota plnění části veřejné zakázky je dle zadávací dokumentace v jednotlivých oblastech následující:
Oblast A - 38 milionů korun bez DPH, Oblast B - 36 milionů korun bez DPH, Oblast C - 38 milionů korun bez DPH, Oblast D - 38 milionů korun bez DPH. V této souvislosti zcela zásadně odmítáme formulaci "nezvykle tvrdé kvalifikační předpoklady", protože nastavení kvalifikačních předpokladů prošlo v podstatě dvakrát řízením (přezkoumáním) před orgánem dohledu, tedy ÚOHS, kdy v prvním případě zadavatel zadávací řízení sám zrušil a následně své požadavky na jednotlivé zájemce změkčil. Ve druhém případě sice jeden ze zájemců tuto formu diskriminace napadl, ÚOHS tuto domněnku však nepotvrdil - viz dále. Pro úplnost jen dodávám, že požadovaná dvakrát vyšší hodnota, než je roční hodnota veřejné zakázky, je v kontextu zadání veřejně zakázky na dobu neurčitou. Například hodnota částí A veřejné zakázky podle zákona o veřejných zakázkách v tomto případě je 152 milionů korun. V kvalifikaci požadovaný obrat je tedy přibližně polovinou této hodnoty části veřejné zakázky. Vámi dotazovaný kvalifikační předpoklad měl zajistit, aby společnost ucházející se o danou veřejnou zakázku nebyla závislá pouze na plnění této zakázky a tudíž vykazovala vyšší ekonomickou stabilitu.
Je upozorňováno i na kvalifikační předpoklad, takzvaný index IN 01. Ten má sloužit k prokázání finančního zdraví společností. Ale novela zákona o zadávání veřejných zakázek zavedla zákaz používání takzvaných ekonomických a finančních kvalifikačních předpokladů. Nebyla příprava zadávacího řízení uspíšena proto, aby bylo možné tyto omezující kvalifikační předpoklady ještě možné použít?
Z hlediska přezkoumání oprávněnosti jednotlivých kvalifikačních předpokladů plně odkazujeme na rozhodnutí ÚOHS číslo jednací ÚOHS-S289/2012A/Z-20323/2012/512/ABr, kterým byly jednotlivé kvalifikační předpoklady požadované zadavatelem přezkoumány a návrh navrhovatele -Becker Unweltdíenste, GmbH. byl v plném rozsahu zamítnut, neboť nebyly zjištěny důvody pro uložení nápravného opatření podle §118 odst 1 nebo 2 zákona o veřejných zakázkách. Jinými slovy ÚOHS shledal náš postup zcela v souladu se zákonem o veřejných zakázkách. V době, kdy byla veřejná zakázka zveřejněna, nebylo ani jasné, jaká verze zákona bude vlastně realizována. Zakázka totiž byla vypsána na sklonku roku 2011, když samotná novela zákona o veřejných zakázkách vstoupila v platnost 1. dubna 2012. Samotná její přechodná ustanovení upravují posuzování zadávacích řízení zveřejněných před její účinností. Novela zákona tedy nemohla být a ani nebyla důvodem pro uspíšení či pozdržení zveřejnění veřejné zakázky v daném čase.
Mluví se o tom, že celé zadávací řízení bylo dohodnuto mezi zadavatelem a "vyvolenými "uchazeči, kterými jsou velké nadnárodní koncerny. Můžete to vyloučit?
V prvé řadě, je nutné uvést, že všichni zájemci jsou členy některého velkého nadnárodního koncernu, a to bez výjimky. Tento stav v podstatě kopíruje skutečnou situaci na trhu odpadového hospodářství, kdy obsluhu většiny velikostně srovnatelných měst v České republice zajišťují buď organizace přímo vlastněné příslušným městem, nebo organizace, které jsou členy některého velkého nadnárodního koncernu, l z tohoto důvodu je takové "mluvení" jen fabulací, kterou jednoznačně a důrazně odmítáme. Pokud někdo disponuje relevantními informacemi, které Vámi uváděnou skutečnost osvědčují, nechť se obrátí na orgán dohledu, tedy ÚOHS, který zcela jistě celou záležitost prověří a prošetří. Sám za sebe konstatuji, že z mé strany nic dohodnuto nebylo a ani si nedokážu představit, jak bych mohl jako zástupce zadavatele zadávací řízení jakkoliv ovlivnit. Naše společnost se naopak snažila předejít vyloučení některých zájemců o účast v zadávacím řízení a pokládala dodatečné dotazy ve snaze objasnit všechny skutečnosti tak, aby všichni uchazeči mohli v zadávacím řízení úspěšně pokračovat. Že se to jednomu z nich částečně nepovedlo, je věci druhou a otázka v této věci by měla směřovat spíše na něj. A pak je zde ještě jeden často opomíjený aspekt Město Plzeň, resp. Plzeňské komunální služby s. r. o. nesou odpovědnost za řádnou funkčnost celého systému. Pokud by tento řádně neběžel, mělo by to nedozírné následky na životy občanů našeho města. Nastavené kvalifikační předpoklady slouží právě k tomu, aby se ve veřejné zakázce prokázalo, že ten který zájemce je alespoň elementárně schopen těchto povinností vůči občanům města Plzně dostát. Chceme přeci docílit toho, že jsme lepší než Neapol nejen ve fotbale. Závěrem se nabízejí k zamyšlení možné souvislosti s aktivitami zřejmě některých zájemců v předcházejícím zadávacím řízení, kdy informace poskytované, zadavateli, veřejnosti a následně i ÚOHS byly zcela záměrně manipulovány a účelově vytvářeny. Jak sama víte (tehdy jsem vám poskytl porovnání pravé a na webu plzenbezkorupce.cz zveřejněné dokumentace), údaje a dokumenty na těchto stránkách byly záměrně falšovány a dodatečně upravovány tak, aby vzbuzovaly dojem porušování zákona ze strany zadavatele. Dále upozorňuji, že v prvním zadávacím řízení realizovaným naší společností byly výrazné nesrovnalosti v dokumentech a podpisech ze strany některých zájemců. Na dodatečná upozornění a dotazy zadavatele na ověření pravosti dokumentů a jejich podpisů do dnešního dne nikdo nereagoval.
Zastupitelé města odhlasovali stavbu spalovny v Chotíkově a nabízí se řešení, zda nebude nakonec odpad v Plzni zajišťovat Plzeňská teplárenská. Znamenalo by to návrat městského komunálního podniku, kdy by si teplárna nakoupila svozová auta a odpad vozila do své spalovny. Tím by byla ale pominuta konkurence a teplárna by mohla diktovat ceny za svoz podle svého. Nakolik je tato možnost reálná?
K reálnosti tohoto scénáře se mohu jako jednatel společnosti těžko vyjádřit Stále je platné usnesení Rady města Plzně v působnosti valné hromady číslo 1351 ze dne 13. 10. 2011, kterým trvá na svém usnesení číslo 1132 ze dne 20. srpna 2009, tedy vypsání a realizaci zadávacího řízení. Tímto usnesením jsem jako jednatel společnosti povinen se řídit. Lze tedy dovodit, že pokud probíhá veřejná zakázka na svoz komunálního odpadu, kde se hledají soukromé společnosti pro poskytnutí takové služby, pak by bylo protismyslné, aby si ještě k tomu Plzeňská teplárenská, a. s. kupovala vozidla a vozila odpad sama.
Někteří právníci upozorňují na to, že vytváříte vyhlášku o odpadech s obrovským záběrem, kdy diktujete kdo, kdy a za kolik bude odpadky svážet. Přitom že by ale stačila jednoduchá pravidla, aby mohla fungovat současná praxe: každý z občanů ať si vybere firmu, kterou chce.
Nedokážu si představit, jak by mohl fungovat systém tzv. minimalistické vyhlášky zachovávající stávající stav, a to zejména z povinnosti obce. Ta musí určit místa pro odkládání odpadu a jeho další nakládání. Odložením se odpad stává majetkem obce, takže nikdo jiný než obec není oprávněn s ním dále disponovat.


Abstract: Za zaměstnance České spořitelny se opět vydávají podvodníci na sociální síti Facebook. Lákají na novou verzi internetového bankovnictví Servis24, za vyzkoušení přitom nabízejí 1000 Kč. Ve skutečnosti se pouze snaží od důvěřivců vylákat přihlašovací údaje.

Podvodníci oprášili starý trik, na Facebooku lákají na bonus 1000 Kč

Prakticky nachlup stejný trik zkoušeli počítačoví piráti už letos v dubnu. Tehdy si kvůli tomu na Facebooku dokonce zřídili celý falešný profil.
Nově to zkouší pomocí reklamy, která se na zmiňované sociální síti objevuje. "Přejděte na novou verzi internetového bankovnictví a získejte bonus 1000 Kč! Bezpečnější bankovnictví s přehlednějším rozvržením pro jednoduchou správu vašich financí," stojí v lákavě vyhlížející nabídce.
Reklamu doplňuje odkaz, který samozřejmě směřuje na podvodné stránky, jejichž prostřednictvím se snaží kyberzločinci vylákat od důvěřivců přihlašovací údaje k internetovému bankovnictví. Vyplněním přihlašovacích údajů na podvodných stránkách se přitom lidé vystavují velkému riziku.
Počítačoví piráti jsou totiž už jen kousek od toho, aby jim mohli vybílit účet – stačí, aby propašovali virus na jejich chytrý telefon. Prostřednictvím něj pak budou schopni odchytávat potvrzovací SMS zprávy pro platby, jako tomu bylo už v minulosti.
Podvodné webové stránky servis25.ic.cz, kam reklama na Facebooku směřovala, jsou v současnosti již nefunkční. Kyberzločinci ale mohou jednoduše odkaz v reklamě změnit a zkoušet nachytat další lidi.
Zástupci České spořitelny před podobnými podvody varovali již dříve. "Důrazně varujeme před jakoukoli reakcí na podobné výzvy. V žádném případě neklikejte na nabízený odkaz a svoje údaje nevyplňujte nikam jinam než na oficiální stránky www.servis24.cz. Podvodníci by se pak jejich prostřednictvím mohli dostat k Vašim penězům," uvedli zástupci banky.
"V případě jakýchkoliv pochybností nás kontaktujte na bezplatném telefonním čísle 800 207 207," doplnili zástupci banky.
Obezřetní by v případě podobných nabídek měli být také uživatelé jiných bankovních institucí. Není totiž vyloučeno, že stejný trik budou počítačoví piráti zkoušet příště pod hlavičkou úplně jiné společnosti.


Abstract: V kvalifikaci na fotbalové Euro 2008 potvrzují roli favorita zatím jen Němci. Italští mistři světa, Angličané i Španělé zůstávají daleko za očekáváními a zatím se krčí na nepostupových pozicích.

Favorité mají na Euro 2008 trnitou cestu

Italská reprezentace se potýká s podivným trendem. Odcházejíz ní velké hvězdy, které už nemají zájem hrát za tým mistrů světa. Nejdříve to byl útočník AS Řím Francesco Totti, s 26 góly nejlepší střelec Serie A. Za Itálii nenastoupil od světového šampionátu a neprojevuje nejmenší zájem, že by se chtěl vrátit.
Nyní ho možná bude následovat elitní obránce AC Milán Alessandro Nesta. Z kvalifikačních utkání v sobotu s Faerskými ostrovy a ve středu s Litvou se omluvil, neboť se žení. Jenže je docela dobře možné, že odchází z reprezentace navždy. "Snažím se být optimistický, i když to vypadá, že jeho rozhodnutí je definitivní," říká trenér mistrů světa Roberto Donadoni.
Nesta zmeškal červencové finále MS s Francií kvůli zranění. Od té doby se objevil pouze v říjnovém kvalifikačním utkání v Gruzii. "Každý si může svobodně vybrat, co si myslí, že je dobré. Neinterpretuju to jako odmítnutí hrát za mistry světa, spíše jako rozhodnutí kvůli jejich současné kondici," říká k "dezertérům" Donadoni. "Každý, kdo se připojí k národnímu výběru, musí být fit, ale také musí mít zájem a být motivován. S Tottim i Nestou jsem mluvil a akceptoval jsem jejich omluvy. Měl jsem je snad přemlouvat?" vysvětluje kouč.
Vypadá to, že hvězdy opouštějí vítěznou palubu, když se začíná potápět. Itálie je totiž ve skupině B až na čtvrtém místě, dva body za Ukrajinou, Skotskem a Francií.
Do italské sestavy se naopak vrací Nestův spoluhráč z AC Milán, útočník Filippo Inzaghi. Donadoni ho ignoroval pro zápas se Skotskem, k návratu mupomohly jeho dva góly ve finále Ligy mistrů. Další z vítězů Ligy mistrů, Alberto Gilardino, však byl trenérem opominut. Chybí i další italská hvězda, fiorentinský útočník Luca Toni, jenž podstoupil operaci nohy.
Ostře sledovaný bude zřejmě kvalifikační zápas v Estonsku.Do boje o ME 2008 by totiž měl poprvé zasáhnout někdejší anglický kapitán David Beckham, jenž doposud pod novým trenérem McClarenem nedostal šanci. Jeho spoluhráč z Realu Madrid, Nizozemec Van Nistelrooy reportérům vyprávěl, že Beckham stále o nominaci mluvil a odpočítával dny, kdy bude oznámena. Když se v ní objevilo i jeho jméno, byl prý jako v extázi.
Angličanům naopak budou chybět obránci Rio Ferdinand a Michael Dawson. Oba trápí zranění třísel. Ferdinanda z Manchesteru United zřejmě nahradí liverpoolský Jamie Carragher. Dawson doufá, že bude aspoň mezi náhradníky.
McClaren má pozici ve funkci reprezentačního trenéra velmi nejistou. Jeho svěřenci jsou ve skupině E až na čtvrtém místě za Ruskem, Izraelem a Chorvatskem. Na Chorvatsko ztrácejí dva body, na další dva soupeře žádný, nicméně Rusko má zápas k dobru.
Záložník Valencie Joaquin dostal od trenéra Luise Aragonese druhou šanci v kvalifikačním výběru Španělska. Udělá prý vše, aby ji využil. Z kádru by vyhozen před osmi měsíci. V rozčilení pak prohlásil, že pod Aragonesem se tým nacházíve zmatku. Později bral své poznámky zpět. "Nelituji toho, co jsem řekl. Nikdy jsme nechtěl způsobit nějaký problém, ale s reakcemi, které to vyvolalo jsem si vytrpěl svoje," říká nyní pětadvacetiletý polepšený navrátilec. "Známe se dlouho, on ví, co jsem já zač, a naopak," nastiňuje své vztahy s koučem.
Také Španělsko zaostává za očekáváními. Ve skupině F ztrácí tři body na druhé Švédy a dokonce čtyři body na překvapivé lídry ze Severního Irska. "Jestliže se chceme kvalifikovat na Euro 2008, následující dva zápasy jsou pro nás životně důležité," hodnotil Joaquin španělské šance před utkáními v Litvě a v Lichtenštejnsku.
Jedni z mála, kdo zatím roli favorita zvládají, jsou ke smůle Čechů Němci. Stejně jako Češi a Irové mají i oni ve skupině D 13 bodů, jenže z pouhých pěti zápasů. Češi na tento počet bodů potřebovali o utkání více, Irové o dvě. Německý tým bude postrádat svého kapitána Michaela Ballacka, jenž se ještě plně nezotavil z operace kotníku.
Trenéru Janu Kociánovi bude scházet kvůli zraněnímhned několik zásadních opor týmu.Útočník Marek Mintál z Norimberku mohl na německé soupeře, které zná z Bundesligy, platit. Zranilsi všakv sobotu kolenoběhem finále Německého poháru. Chybět budou i další norimberský hráč, záložník Vratislav Greško, útočník Saturnu Moskva Martin Jakubko, obránce FC Porto Marek Čech, útočník Glasgow Rangers Filip Šebo a obránce Slovanu Liberec Peter Šinglár.
Zdá se, že by Německo mohlo proti amatérům ze San Marina a značně oslabenému slovenskému týmu upevnit své vedení ve skupině D, kterou dosud vedlo jen díky lepšímu skóre.


Abstract: Příslušnice starokatolické církve Maria Vittoria Longhitanová se stala první kněžkou vysvěcenou v Itálii. Vdaná učitelka podstoupila obřad nedaleko Vatikánu, který svěcení žen striktně odmítá. Svým činem chce bořit předsudky v církvi.

Itálie vysvětila první kněžku. Otevřela jsem cestu, říká matka Longhitanová

Pětatřicetiletá žena ze Sicílie si od soboty může říkat matka Longhitanová. Vysvěcení se odehrálo v anglikánském kostele Všech svatých u římských Španělských schodů, tedy nedaleko bran Vatikánu.
Vdaná učitelka je příslušnicí starokatolické církve, kterou římskokatolická církev od 19. století neuznává. Její vysvěcení ale přesto mělo značný ohlas. Vatikán totiž za vysvěcení neváhá ženy exkomunikovat a už Jan Pavel II. zakázal i jen diskusi na toto téma. (více čtěte zde)
Longhitanové vadí především předsudky v římskokatolické církvi. "Bavíme se o extrémně hierarchickém systému, o kastě mužů se silně vyvinutým citem pro sebezáchranu," řekl kněžka BBC. "A to je důvod proti vysvěcování kněžek v církvi," dodala.
První vysvěcenou Italkou je Teodora Tosatti, která se stala kněžkou před čtyřmi lety. Jenže tehdy se obřad konal v německém Bonnu. Někteří komentátoři soudí, že přítomnost více žen v církvi mohlo předejít skandálům se zneužíváním kněžími.


Abstract: Pojďte s námi zavzpomínat na druhou desítku DOSových hitů, u kterých nejeden hráč strávil nějakou tu hoďku. Kvalitní zábava zaručena, nostalgické slzy povoleny.

Vzpomínka na krásné DOSové hry aneb jak se hrálo před Windows - 2. část

Když jsem před nedávnem dostal nápad se o nějaké ty vzpomínky podělit a sepsal článek Vzpomínka na krásné DOSové hry, ani ve snu mě nenapadlo, s jak obrovským úspěchem se článek setká, respektive jak moc se rozhoří diskuze pod ním.
Prakticky hned první den se v ní objevilo něco přes čtyři stovky příspěvků a mnohdy se stalo, že než jsem dočetl poslední a dal refresh stránky, měl jsem zase chvíli co dělat. Udělalo mi ohromnou radost, že je mezi našimi čtenáři stále spousta pamětníků, kteří se dokáží inteligentně pobavit o starých klasikách, popsat své oblíbené kousky a uronit nějakou tu slzičku nostalgie.
Přes četné žádosti jsem se tedy rozhodl napsat druhou část článku a znovu zavzpomínat na doby dávno minulé. Zde bych jen rád upozornil, že stejně jako v první části článku i tentokrát bude řeč výhradně o hrách, které nejsou moc profláklé, nedočkaly se next-gen pokračování a nezná je každý.
Opět bych tedy poprosil čtenáře, ať mi nesypou popel na hlavu, když ve článku nenajdou hry jako Doom, Dune 2, Need for Speed, Red Alert nebo Prince of Persia, tyto hry zde nemají co dělat a o nich článek není. A že jsou tyto hry až moc nové a chcete se ponořit ještě hlouběji do minulosti? Zkuste tento článek...
Jdeme na to...
F-29 Retaliator
Hlavní devizou tohoto skvostu byla především naprosto skvělá a hlavně perfektně plynulá grafika, bezproblémové ovládání a realistický pocit z letu. Už zde jste sestřelovali nepřátelské MIGy, bombardovali mosty a další pozemní cíle nebo si to rozdali proti kamarádovi přes kabel. Vše se dalo ovládat pouze myší a pár klávesami, ale i tak bylo vlastnit manuál nutností, protože pouze tam se daly najít podrobnosti misí a úkoly, ve hře se žádný brífink nekonal.
Památný moment: Retaliator vynikal ještě v jedné věci – bylo neuvěřitelně obtížné v něm přistát. Mně se to tuším nepovedlo.
F29 Retaliator - video
Flashback
Kdo by neznal legendu, jejíž legendárnost sahá snad až na samotný vrchol. Flashback od francouzských Delphine Software je volné pokračování rovněž legendárního Another Worldu (který jsem do článku původně chtěl také zařadit, ale díky reedici po patnácti letech, která vyšla relativně nedávno, jsem si to rozmyslel) a jeho kvality dokazuje už samotný fakt, že je hra zapsána v Guinessově knize rekordů jako nejprodávanější francouzská hra všech dob. O co v ní jde?
Příběh se odehrává v roce 2142 a hlavním hrdinou je zvláštní agent Conrad B. Hart. Ten objeví plán na ovládnutí země mimozemskou rasou Morphů.
Conrad si tedy uloží svoji paměť do speciální holokrychle pro případ, že by byl odhalen a jeho paměť byla vymazána. To se nakonec stane, ale Conrad uteče a je sestřelen nad planetou Titan. Naštěstí má u sebe i holokrychli a pomalu si začíná rozpomínat na svoji minulost i úkol odletět na Zemi. Tyto události jsou hráči zobrazeny v parádním intru, nad jehož kvalitami zůstával tehdy rozum stát.
Flashback
Hra vyniká opravdu luxusní grafikou a hlavně neuvěřitelně reálnými pohyby hlavního hrdiny, který umí běhat, plížit se, dělat kotouly, skákat apod. Díky tomu byla hratelnost učiněná lahoda a ovládat Conrada byl zážitek, na který se prostě nedá zapomenout.
Památný moment: Vpravdě luxusní intro a začátek hry. Když jsem viděl, jak se Conrad plížil s vytaženou pistolí připravenou k použití, málem mi upadla čelist. Navíc když vystřelil do stromu, ze zasaženého místa se zakouřilo! To pro mě tenkrát bylo něco tak neuvěřitelného, že jsem si neuměl představit lepší hru.
Little Big Adventure
Dnes již klasická, ale bohužel zapomenutá akční adventura z roku 1994 od Adeline Software International, to je Little Big Adventure (známá také jako Relentless: Twinsen"s Adventure). Příběh pojednává o osudu vzdálené planety Twinsun. Zde žili všichni obyvatelé ve vzájemné harmonii, doku nepřišel zlý Dr. Funfrock a s pomocí klonů a sítě teleportů nezačal vládnout tvrdou diktaturou. Jedinou nadějí je mladík Twinsen, jež začal mít v poslední době podivné sny...
Na hru je nahlíženo z izometrického pohledu, díky čemuž máte neustále dobrý přehled o situaci. Na svoji dobu hra vynikala vynikající grafikou s plně 3D polygonovými postavami a objekty. Objevila se i spousta adventurních i akčních prvků, což umocnil fakt, že Twinsen měl čtyři módy chování – kromě normální chůze a běhání se mohl také plížit či bojovat. Hra byla skutečně napínavá a neustále se v ní něco dělo, takže odtrhnout se od ní, bylo skutečně těžké.
Little Big Adventure
Památný moment: V jednom okamžiku byl Twinsen u své přítelkyně doma, když v tom vtrhli do domu hlídky a bylo nutné se rychle schovat. Než jsem přišel na to, že se Twinsen musí přikrčit v rohu krbu, to bylo panečku loadů.
Loom
Vskutku unikátní adventuru vydalo studio Lucasfilm Games v roce 1990. Hlavním hrdinou byl mladík Bobbin a to, v čem byla hra unikátní oproti ostatním hrám své doby, byl způsob řešení hádanek. Krátce po startu totiž Bobbin získal do svého vlastnictví speciální hůl, která mohla vydávat tóny. Zpočátku byly k dispozici pouze tóny E, C a D, ale časem přibyly další. Kouzlo spočívalo v nalezení správné kombinace k aktivaci klíčových předmětů či vyřešení dalšího postupu.
Hra měla vynikající detailní grafikou (přestože tehdy pouze v EGA), ze které spoustě tehdejším hráčům poklesla čelist do úrovně kolen, stejně jako z celkové hratelnosti a tajemné atmosféry, čišící z každého pixelu. Vývojáři také zcela zavrhli model, kdy mohl hlavní hrdina zemřít nebo se dostat do slepé uličky a byl nucen restartovat hru a hrát znovu od začátku.
Loom
Další zajímavostí byly tři stupně obtížnosti, která se projevila např. zmizením písmen tónů na holi a vše se hrálo pouze podle sluchu – to už byl hardcore.
Památný moment: První pocity ze hry, kdy Bobbin sestoupil ke stanům dolů do tábora a později zahrál první tóny, to prostě nejde popsat.
Lost Vikings
Málokteré logické hře se dostalo takové popularity jako právě Ztraceným Vikingům. Ty vydala na PC společnost Silicon & Synapse (věřte nebo ne, jde o dnešní Blizzard) v roce 1992 a prakticky ihned jim zajistila místo v pomyslné Síni slávy.
Příběh pojednává o třech borcích, kteří byli uneseni Tomatorem, krutým vládcem říše Krutónů, aby se stali exempláři v jeho inter-galaktické zoo. Hlavní trojice se ocitá na palubě kosmické lodi a pouze vzájemnou spoluprací je možné uniknout.
Hlavní zábava celé hry tkví v koopearci, protože každý Viking má jiné schopnosti. Erik umí velice rychle běhat a s pořádným rozběhem prorazí i některé zdi a také vyskočí výše než ostatní, Baleog je bojovník a svým mečem pobíjí protivníky a z dálky útočí lukem, což se dá použít i k přepnutí vzdálených spínačů. Konečně poslední Olaf má velký štít, kterým zabraňuje nepřátelům se k němu dostat a pokud ho zvedne nad hlavu, používá ho buď jako padák nebo odrazový můstek pro Erika, který tak doskočí ještě dále.
The Lost Vikings
Památný moment: Obtížnost posledního levelu byla skutečně pekelná a dohrát ho chtělo opravdu hodně pokusů. Díky tomu si i dnes po letech pamatuji velice jasně některé jeho části.
Zajímavost: To by nebyl Blizzard, aby na hru neodkazoval v jiných svých titulech. Ve scénáři Monolith ve Warcraft 3: Frozen Throne je komando temných trollů pojmenováno úplně stejně, jako výše zmínění hlavní hrdinové. Ve World of Warcraft lze zase tuto trojici Vikingů potkat v dungeonu Uldaman, kde rovněž musíte najít artefakty Tsol a Gni"Kiv, copak to asi znamená pozpátku?
Master of Orion
Věřte nebo ne, strategická bomba jménem Master of Orion z roku 1993 nadělila milionům hráčů dlouhé bezesné noci a dovedla žánr 4X (eXplore, eXpand, eXploit, eXterminate – tento termín byl poprvé použit právě v recenzi na Master of Orion v roce 1993 Alanem Emrichem) k naprosté dokonalosti.
Na počátku hry si hráč vybral jednu z mnoha nabízených ras (každá měla samozřejmě své výhody a nevýhody) a s ní se pokusil ovládnout galaxii. Cest k úspěchu vedlo mnoho, od umění diplomacie, přes ohromnou početní převahu, proti které protivník neměl šanci, až po pokročilý výzkum, díky kterým šlo vyvinou devastující zbraně a smést nepřítele z povrchu vesmírného.
Master of Orion
Hra toho ale obsahovala mnohem víc, design vlastních lodí, postupné osidlování vzdálenějších planet, vyjednávání s cizími rasami, uzavírání tajných paktů, špionáže a spousty dalších možností. Žádná hra nebyla stejná, pořád to byla maximální zábava a jít spát po "tom dalším kole" prostě nešlo.
Vrcholem série se stal druhý díl, který přinesl parádní grafiku, mraky dalších vychytávek a ještě více pohlcující hratelnost. Bohužel třetí a poslední díl skončil fiaskem a pohřbil tuto sérii do prachu minulosti. Dnes už na tuto hru bohužel vzpomínají jen pamětníci a další díl je ve hvězdách, RIP.
Památný moment: Vyhlazení nepřátelské rasy za pomoci paktu s další rasou a její následná anihilace mými vyvinutými technologiemi – hrál jsem nejčastěji za vědátory :-).
Prehistorik
Hra, která byla počátkem devadesátých let nainstalována na drtivé většině všech osobních počítačů, to je Prehistorik z roku 1991. Přestože byla hratelnost mnohdy až primitivní, jednalo se o vysoce návykovou a skvěle hratelnou plošinovku, kterou si zahrál každý, od synáčků zbohatlíků s nabušenou 386 doma až po šéfa v práci s tímto dělem na stole.
Princip hry byl v pravdě jednoduchý, hráč ovládal neandrtálce s kyjem na jeho cestě za potravou. Ta se dala najít volně v jeskyních, ale drtivou většinu ji získával umlácením protivníků (dráčci, netopýři apod.). Hlavním úkolem bylo dojít na konec levelu než vyprší časový limit a nenechat se zabít (spadnutím z útesu či např. kontaktem s nepřítelem).
Hra vynikala velice jednoduchým ovládáním, sedmi variabilními úrovněmi se skvělým designem a také několika povedenými bossy. Na tehdejší dobu ale musím nejvíce vyzdvihnout parádní a detailní grafiku, která byla navíc v každém levelu jiná. I přes několik nedostatků na hru vzpomínám s láskou a nedávno ji přes DOSBox znovu vyzkoušel. Své kouzlo rozhodně neztratila.
Prehistorik
Památný moment: První boss – velký dinosaurus (či drak nebo co to bylo) v boxerském ringu a jeho likvidace mlácením kyjem do jeho prstů na noze. Třískání do mezerníku mi v hlavě zní dodnes.
Realms of Arkania 3: Shadows over Riva
Přestože jsou Stíny nad Rivou již třetím pokračováním série a vyšly až v roce 1997, rozhodl jsem se zařadit do seznamu právě je. Důvod je prostý, já se ke starým dílům bohužel nikdy nedostal. Trojka ale ve mně zanechala tolik úžasných vzpomínek, že si je prostě nemůžu nechat pro sebe. Styl hry byla Riva klasický dungeon s tahovými izometrickými souboji.
S partou šesti hrdinů či hrdinek se hráč potuloval po herním světě, plnil úkoly a postupně odhaloval střípky z příběhu. V čem byl svět této hry zajímavý, byla úchvatná atmosféra, přestože byl celý prakticky statický. Opravdu, v celé hře se neprošla jediná NPC postava, nikde se nic neanimovalo, všude bylo naprosté mrtvo.
Veškerá interaktivita probíhala tak, že hráč spustil nějakou akci a v okně mu byla popsána situace, případně byl přímo vržen do boje. Atmosféře to ale neubíralo, ba naopak. Při vcházení do další místnosti ve velkém dungeonu jsem napětím skoro nedýchal, protože jsem prostě nemohl vědět, co si pro mě vývojáři nachystali.
Realms of Arkania 3: Shadows over Riva
Hra je tak velice podobná Dračímu doupěti, kdy prostě vidíte prostředí, ale nevíte, co se stane. Naprostá paráda! Hra u nás navíc vyšla v kompletní lokalizaci včetně profesionálního dabingu a také s parádním hudebním doprovodem v CD kvalitě, což nebylo tehdy tak časté.
Památný moment: Návštěva Temné věže s chodbami plnými nemrtvých. Bohužel můj nejlepší válečník trpěl panickou hrůzou z těchto bytostí a z boje pokaždé utekl, to bylo veselo.
Stonekeep
Tento legendární dungeon z roku 1995 vyšel pod taktovkou Interplay a přestože se nedočkal pokračování a mladší hráči ho prakticky neznají, udělovaly mu domácí i některé světové magazíny vysoká hodnocení a stal se dokonce nejlepší RPG roku. Důvod byl prostý - jeho grafická stránka totiž byla zcela úchvatná, příběh zajímavý a atmosféra by se dala krájet motorovkou.
Aby také Stonekeep nevypadal k světu, když jeho vývoj sežral obrovské množství peněz (pro představu úvodní intro spolklo téměř půl milionu dolarů, na první polovinu devadesátých let celkem ultrasuma) a jeho engine byl několikrát přepracováván.
Prvotní plány, aby hra nevyžadovala myš nebo pevný disk a byla spustitelná na počítačích 286, jaksi nevyšly a ve finální podobě jsme Stonekeep dostali po nějakých pěti letech na CD, myš i pevný disk samozřejmě vyžadoval a bez minimálně slušné 486 ho nemělo cenu ani instalovat.
Stonekeep
Příběh se točil okolo chlapce jménem Drake, který přežil masakr zlého boha Khuul-Khuma, aby se po letech vrátil a rozhodil mu sandál. Nic, z čeho bychom si dnes sedli na zadek, ale na tehdejší dobu paráda. Přestože hra byla z pohledu první osoby, mohl mít Drake až dva další pomocníky, které individuálně vybavoval, léčil apod.
Památný moment: Celá atmosféra Stonekeepu je jeden velký památný moment.
Syndicate
Klasika všech klasika a dříve také jedna z nejbrutálnějších her, to je Syndicate od Bullfrogu. Plotny pevných disků spatřila již roku 1993, původně na Amize a PC, ale její obrovský úspěch ji poslal i na Segu Mega Drive, SNES, 3DO, Atari Jaguar a další platformy. Hra se odehrávala v blízké budoucnosti, v době cyber-punku, implantátů a vlivných korporací a do čela jedné z nich jste právě usedli vy.
Území celé země je rozděleno na jednotlivá teritoria a úkolem je samozřejmě získat nadvládu na všemi. Pod svoje velení dostanete komando čtyř zabijáků, se kterými budete likvidovat agenty ostatních frakcí, unášet důležité osoby apod. Kromě toho byl důležitou součástí hry výzkum, kde bylo nutné vynalézat nové zbraně a implantáty a dělat ze svých svěřenců ještě větší stroje na zabíjení.
Hra překvapila velice detailní a rychlou, ale nenáročnou grafikou, ale hlavně parádní hratelností, kdy jste se během mise ani na chvíli nestihli nudit.
Ke konci už byla obtížnost celkem krutá a proti přesilám nepřátelských agentů s nejlepšími zbraněmi už bylo nutné vymýšlet různé postupy, občas nepřítel přepadl teritorium pod vaší nadvládou a bylo nutné jednat, zkrátka adrenalin, jak má být.
Syndicate intro
Památný moment: Když moje komando vytáhlo zpod kabátů čtyři plamenomety uprostřed skupiny civilistů a pořádně to rozpálili, to byl pohled!
Tak to byla druhá desítka DOSových her, na které se prostě nezapomíná. Pevně doufám, že jste se při jejím čtení bavili stejně, jako já u psaní a o své dojmy se opět podělíte v diskuzi. Vybrali byste do seznamu jiné hry (opět opakuji, nepište ty profláklé, Prince, Dooma nebo Dunu 2 bude mít v seznamu oblíbených téměř každý), případně s něčím nesouhlasíte? Šup do diskuze. Loučím se s nostalgickými slzami v očích a vzpomínkou na všechna ta dobrodružství, která už jsou v dnešní době vzácnější než oázy v Grónsku. DOS s vámi.


Abstract: Martin Konvička (* 2. listopadu 1969, Opava) Docent působící na Jihočeské univerzitě. Po rozpadu spolku Blok proti Islámu je předsedou Iniciativy Martina Konvičky.

Výbušný maxirozhovor s Martinem Konvičkou

Jak se ze vzdělaného člověka, který rozumí broukům a vyučuje na univerzitě, stane člověk, který nemá rád Islám a imigranty?
Mě příjde docela zvláštní, když syn imigrantky takhle aktivně vystupuje proti imigrantům...
Řek, který má ještě zdravé instinty, tak pokud vidí Machometána, sahá po brokovnici. Ta historie byla naprosto jasná. 400 let pod brutálním islámským útlakem. V roce 1948, když do tehdejšího Československa přišli uprchlíci z řecké občanské války, tak to byli uprchlíci braní jako spojenci. Českoslovenští komunisté přijali řecké komunisty, protože si mysleli, že s nimi přibírají spojence a kamarády. Obdobou toho by bylo, kdyby dnes Česká republika přijímala blízkovýchodní exmuslimy, sekularisty, křesťany. A proti tomu já nejenže bych nic neměl, ale my jsme volali pro přijímání nemuslimských obyvatel z Blízkého východu již v roce 2013.
Navštívil jste nějakou muslimskou zemi?
Docela dlouho jsem cestoval v Turecku. Bylo to v roce 1992. A velice dobře mám procestovanou Indii, což sice není muslimská země, ale je tam velice dobře vidět konflikt muslimské a nemuslimské kultury. A jinak se přiznám, že by mě to i lákalo, ale jsem příliš profláklý a nemělo by se na sebe brát zbytečné riziko.Momentka z demonstrace na podporu kandidáta na amerického prezidenta Donalda Trumpa. (Foto: Vít Hassan)Vaše poslední akce na Staroměstkém náměstí v Praze v podobě přepadení bojovníky Islámského státu vzbudila značný mediální ohlas. Jak se s podobným zájmem médií vyrovnáváte? Dělá Vám to dobře?
To je otázka na tělo. My jsme očekávali určitý mediální ohlas, jinak bychom takovouhle taškařici samozřejmě nedělali, ale čekali jsme tak dvě, tři média a možná nějaké video. Nečekali jsme, že se tím týden budou zabývat všechna média a to, že to takovým neuvěřitelným způsobem poplaší politickou scénu. Ta akce proběhla v neděli a do pár dnů se k tomu vyjádřil premiér, ministr vnitra, šéf Strany Zelených, šéf ODS a prezident republiky. Až takový záběr jsme nečekali a už vůbec jsme nečekali, jak mimo budou všechna vyjádření, včetně toho prezidentského, což nerad říkám. Všechna vyjádření vycházela z premisy, že tam vypukla panika, že tam byli zranění, sanitky, bugr, půlka Prahy obrácená vzhůru nohama, což se tam nestalo. Takže velmi zajímavé bylo, že na jakýsi mediální balónek cítili potřebu se vyjádřit představitelé prakticky všech politických proudů s výjimkou ministra Andreje Babiše a Tomia Okamury. Ti dva ani necekli.Martin Konvička na velbloudu
(Foto: Petr Zewlakk Vrabec.)Přemýšlel jste vůbec nad tím, že vás mohl nějaký aktivní člověk bojující proti Islamistům zastřelit?
Samozřejmě ani minutu, protože je to úplný nesmysl. Celá mediální konstrukce o tom, že tam mohl někdo někoho zastřelit je absolutní nesmysl a je vidět, že novináři a analytici, kteří tohleto tvrdili, tam nebyli, neviděli ani jedno video, vůbec se nenechali informovat a takzvaně vařili z vody. Bylo tam asi 15 účinkujících, kolem nich asi 30 uniformovaných policistů a pak samozřejmě diváci. Takže představa, že 30 policistů kouká na teroristy, kteří budou přes hlavy těch policistů pálit, je neuvěřitelně absurdní. Je to prostě nesmysl. Celá akce byla ohlášená a hlídaná policií, přičemž bylo jasné, že se jedná o divadlo. Představa, že by nějací Islamisté přijeli na velbloudu je představa z říše pohádek. Ti by nejspíš přijeli nějakými obrněnými vozy a nedělali by u toho opičky.
Nepřemýšlíte zároveň nad tím, že pokud by v centru Prahy nyní skutečně došlo k přepadení Islamisty, tak to po vaší recesi lidé budou opět považovat jen za nějakou show?
To je nesmysl. Přepadení Islamisty by pravděpodobně vypadalo úplně jinak než recese uprostřed hlavního náměstí při víkendovém provozu. Já si nedovedu představit, jak by podobná situace vypadala v Čechách, ale máme tady samozřejmě příklady ze západní Evropy. Byly to situace v noci, jednalo se o uzavřené prostory typu letišť a podobně.
Vy to nazýváte recesí, ale střílelo se tam airsoftovými zbraněmi, jednalo se o repliky skutečných zbraní, byly tam masky...
Bylo tam minimálně 30 policistů, akce byla schválena. Ti policisté na to celou dobu dozírali. Tady je totiž jedna velká lež, kterou média perpetuují. To, že ta akce byla ukončena 20 minut po tom střílení, poté, co mezi diváky vypukl šrumec.
V souvislosti s touto akcí některá média psala o davech utíkajících turistů a několika zraněných. Jaká média podle Vás o akci informovala nejobjektivněji?
Nejobjektivněji o tom napsal Washinghton Post, kde byl velký článek v němž se psalo, že se na údajně zraněné dotazovali v nemocnicích a žádné nenašli. Davy prchajících turistů tam nebyly. Já jsem byl po celou dobu podstatně výš než všichni novináři a viděl jsem turisty, kteří k nám přicházeli. Žádní zranění lidé podle pražské záchranky nebyli.
Musím vám oponovat. Viděl jsem záběry z židovské restaurace a tam lidé v panice padali na zem...
Záběry z židovské restaurace jsem samozřejmě viděl také a jsou to paradoxně jediné záběry, které mají zobrazovat paniku. Jediné, co víme je to, že existují záběry z jakési restaurace vzdálené od místa dění snad 200 metrů, kde měla vypuknout panika. Já se k tomu vyjádřím takto: Pokud Ti Izraelci na dvěstě metrů vzdálenou střelbu reagují takto, tak reagují velice divně, protože bych čekal, že spíš zůstanou, skryjí se pod stoly, tasí zbraně a ne, že budou pobíhat uprostřed.
Co kdyby se následkem toho, co jste tam předvedli někdo zranil?
To je úplně stejná otázka, jako co kdyby se následkem ohňostroje, který se koná kvůli fotbalu v o dvěstě, nebo třista metrů vzdálené restauraci někdo zranil.
Byl byste připraven nést odpovědnost?
Byl bych připraven se omluvit. Já se klidně omluvím, ale doposud nemám komu. Viděl jsem záběry z jakési restaurace, kterým mohu a nemusím věřit, které ještě nevyšetřila policie. My dva tady teď v téhle restauraci můžeme sehrát paniku a tvrdit, že jí způsobilo přistávající letadlo na Ruzyni. Znovu tvrdím, že panika tam nebyla. Záběry z židovské restaurace mohou, nebo nemusí cosi znamenat.
Neobáváte se, že mnoho lidí vás od této doby pokládá za šílence?
To je zásluha médií. Média začala mluvit o panice, žádná panika tam ale nebyla. Je to úplně stejný hoax, jako byl 17. listopadu 1989 Martin Šmíd na Národní třídě. Tak jako na Národní třídě nebyl žádný mrtvý student, tak na Staroměstském náměstí nebyla žádná panika, žádná zranění.
Koho z vašeho týmu napadlo zinscenovat takto originální show, nebo se jednalo čistě o váš nápad?
Jednalo se o kolektivní nápad. Věděli jsme, že chceme něco udělat k výročí 21. srpna a že by to mělo simulovat okupaci, ale ne okupaci Rusákama, nýbrž Mohamedánama a poukázat na podobnost obou situací. Měli jsme různé představy. Jedna z nich byla, že zabereme Václavák, vjede tam 12 Toyot a jeden tank. Další z nich byla, že bychom vystavěli různé panely fotografií ze srpna 1968 versus fotografií z Islámského státu. Pak jsme zjistili, že takovéto fotografie je strašně těžké sehnat a že je to drahé. V těhle intencích jsme přemýšleli někdy od začátku léta.
Jak dlouho trvaly přípravy? Přeci jenom sehnat velblouda, airsoftové zbraně, kostýmy, Hummera, není ze dne na den..
Já bych odhadl, že trvaly 14 dní. Nápad sehnat velblouda přišel tak 10 dní před akcí. Paradoxně mnohem větší problém bylo sehnat vojenský teréňák, protože spousta lidí, kteří je vlastní na poslední chvíli cukla. Sehnat kostýmy, to bylo to nejmenší, protože s námi spolupracují kluci, kteří hrávali divadlo, eventuelně jsou zainteresovaní v airsoftové komunitě."Okupace" Staroměstského náměstí v Praze. (Zdroj: Facebookový profil Iniciativy Martina Konvičky)Začátkem července jste před brněnskou mešitou předvedli pálení Koránu a přehlídku dívek v plavkách. Cílem této akce bylo rovněž šokovat?
Cílem obou těchto akcí samozřejmě je převést válku na území nepřítele. My si musíme uvědomit, že to co se tady na protiislámské scéně zatím dělo byly demonstrace, mávání vlaječkama na náměstích, tryzny a jakési happeningy. Co jsme nebyli schopni udělat je přímá konfrontace českého Islámu v legálních mezích. Tak nám přišlo, že když končil veliký muslimský svátek Ramadán, že ho oslavíme, tak jak nás napadne. Původně se tam mělo péci maso a píti pivo. To nám ale nebylo povoleno. Mimochodem, ta přehlídka dívek měla ideu. Jednalo se o přehlídku módy kontrakulturní mládeže od padesátých let až do současnosti, přičemž každá dívka si ten kostým svlékla a ukázala dobové spodní prádlo. Ale opravdovým cílem bylo převést válku na území nepřítele - to jest udělat si náš mejdan tam, kam by se Češi normálně báli jít. V berlínských muslimských čtvrtích by si nikdo nic takového před mešitou nedovolil. My jsme si to dovolili.
Plánujete do konce roku více podobných akcí?
11. září jsme se byli vysmát Saúdské ambasádě a pak nemám další přesné plány.Happening před ambasádou Saúdské Arábie v Praze. (Foto: Vít Hassan)Vaše manželka se poté, co jí někdo z podobné recese pověsil přeškrtnutou konvičku na vaše dveře, zhroutila...
To jsou silná slova. Ona se nezhroutila, ona z toho pouze nebyla nijak zvlášť šťastná a telefonovala mi, že se tady už necítí bezpečně. Nakonec se zjistilo, že to byl soused, který k tomu navedl svou devítiletou dcerku. My jsme požádali policisty, kterým jsme to nejdřív nahlásili, aby ukončili vyšetřování, že to vyřešíme domluvou. Takže, možná by se soused mohl chytit za nos, že by k tomu neměl navádět potomky.
Přijde vám recese v podobě toho někomu zavěsit konvičku na kliku extrémně pohoršující?
V tu dobu to poměrně pohoršující bylo. To byla doba, kdy jsem mailem běžně dostával různé výhrůžné anonymy.
V čem s odstupem několika měsíců spatřujete hlavní důvody rozpadu Bloku proti Islámu?
V nenažranosti a v primární neserióznosti některých partnerů. Má chyba byla v tom, že jsem důvěřoval Janě Volfové v manažersko politických věcech. Konkrétně v tom, že bude řídit tu instituci dovnitř, starat se o peníze a podobné věci, což by byla dobrá dohoda někoho koho to nebaví, jako jsem já a někoho koho to baví, jako je ona. Navíc jsem si chtěl uchovat možnost vykonávat občanské zaměstnání a taková ta vnitrostranická drobná práce s lidmi, vyžaduje celého člověka. Ona je jak je známo důchodkyně, takže tam byla možnost si takhle rozdělit práci. Jana si od začátku budovala mocenské pozice a to je něco, co by mě ani nenapadlo dělat. Idea využít antiislámské hnutí k udržení poslanců Úsvitu v parlamentu byla duchovním dítkem Víta Bárty. Ta idea by nebyla špatná, kdyby k tomu Vít Bárta od začátku přistupoval partnersky, ale oni měli od začátku představu, že si ty antiislamisty povodí, vyzobou si z nich rozinky - to jsem měl být třeba já - a eventuelní nepohodlné odříznou. To měla být třeba Klára Samková, to měl být později Petr Hampl. Ne, že by byl Petr Hampl určen k odříznutí od začátku, ale kdo kecl, kdo měl problém, tak byl odříznut a současně byly odmítány nabídky na spolupráci s dalšími protiislámskými subjekty z venku, protože další subjekty by zřeďovaly finanční přínos a vliv Úsvitu jako partnera. Janě Volfové se ve vedení Bloku proti Islámu podařilo získat silnou klaku lidí, která dělala cokoliv, co Jana řekla. Její systém manipulace jsem postupně odhaloval. Ten systém je svým způsobem obdivuhodný, protože ona lidem slibuje zářivou budoucnost a současně je postupně odřezává od občanského zaměstnání, od rodiny a přátel. Funguje podobně jako sekta. Ve výkonném výboru byli lidé, kteří dělali úplně všechno zadarmo, nic z toho neměli a čím více pracovali, tím více byli ochotní pracovat. To je systém gamblera. Gambler který už tam naházel úplně všechny peníze a zbývá mu poslední desetikoruna, jí tam stejně hodí, protože, co kdyby to zrovna vyšlo... Martin Konvička a Jana Volfová z BPI, únor 2015. (Foto: Vít Hassan)Jaký máte názor na organizace, které zůstaly po rozpadu Bloku proti Islámu?
Názor na ně mám zhruba takový: Jsou tu mladí lidé, kteří odmítli původní ideu, že nebude žádný Blok proti Islámu, ale IvČRN, které začne spolupracovat s Úsvitem a dalšími. Odmítli to proto, protože by museli jít se svými tvářemi ven, museli by se podrobit demokratickému procesu, ale radši řekli, že zůstanou v pozadí a nepůjdou na otevřené kolbiště. Tito lidé v podstatě rok kritizovali Konvičku za to, že spolupracuje s Volfovou. Poté, co Konvička přestal spolupracovat s Volfovou, kritizují Konvičku, že nespolupracuje s Volfovou. Tak, to je IvČRN. A Blok proti Islamizaci, to jsou prostě vlčata. To jsou lidé, kteří vsadili úplně všechno na to, že spolupráce s Volfovou a Úsvitem klapne, investovali do toho úsilí, námahu, prostředky apod., a ono to teď neklapne.
Vnímáte tyto lidi svým způsobem jako konkurenty?
Vůbec ne. Proč bych je vnímal jako konkurenty? IvČrn (Iniciativa Islám v České republice nechceme) nemá tváře a Blok proti Islamizaci zanikne po těchto krajských volbách.
Protiimigrační scéna v České republice je roztříštěná a vzájemně se přetahujete o voliče..
Je roztříštěná, samozřejmě. Jiná otázka jsou Ti stejní voliči. Tady je několik stran a spolků, kteří se řekněme přetahují o to, co by se mohlo nazývat naštvaná nižší třída. To je Dělnická strana, to je Sládek, to jsou možná Patrioti, to je Úsvit, to je určitě Tomio Okamura. Co tady chybí a co Blok proti Islamizaci nezvládl, je taková řekněme antiimigrační občanská pravice. No, a tu se snažíme postupně budovat kolem Alternativy pro ČR.
Nemáte ambice se stát jakýmsi sjednotitelem české protiimigrační scény?
Ty ambice má stejně tak Okamura, ty ambice má Bartoš. Bohužel je tady několik překážek, které k tomu vedou. Kdybych měl některé z nich vyjmenovávat, tak už tím, že jsem byl původně náhradou Tomia Okamury v Úsvitu, je mezi námi spáleno několik mostů. Navíc Tomio Okamura se teď částečně právem domnívá, že v té rozbité scéně bude jediný konsolidovaný a slízne voličskou smetanu. Z tohoto důvodu s nikým spolupracovat ani se sjednocovat nechce, což je pochopitelné.Martin Konvička při projevu před Saúdskou ambasádou v Praze. (Foto: Vít Hassan)V Čechách je imigrantů doslova pět a půl. Proti čemu tedy vlastně bojujete?
Zaprvé, nejde o imigranty, jde o Islamizaci a o hrozbu islámské expanze, která se s imigranty pouze zrychluje. Hrozba islámské expanze by tady nebyla nebýt multikulturalismu, nebýt povinné politické korektnosti, nebýt lhaní v médiích, nebýt evropských směrnic, nebýt supersilných nevládních organizací, nebýt elitářství, které pohrdá názory obyčejných lidí. To jsou Ti opravdoví nepřátelé. Imigranti to je jen šlehačka na dortu.
Máte pocit, že je tady povinná politická korektnost?
Jistě. Samozřejmě, ne v té míře jako je v západní Evropě, či jako ve Spojených státech. Politická korektnost není nikde dána dekretem, ta je dána profesním tlakem a tím, co se sluší a co se nesluší. To tady je a navíc to začíná být silnější i mezi mladými lidmi. Mezi absolventy různých humanitních oborů pro které už je normální být politicky korektní a občas dochází k velmi zajímavým střetům třeba v diskusích na Facebooku, kdy oni říkají: "Jak můžeš říkat o homosexuálovi, že je homouš?"
Nemáte dojem, že plno lidí své hulvátské výrazivo zakrývá právě výrazem "politická nekorektnost"?
Může to tak být, ale já budu mnohem raději, když se tady občas objeví hulvát a bude mít svobodu býti hulvátem než když v rámci boje proti hulvátství ztratíme svobodu nazývat věci pravými jmény.Momentka z happeningu před ambasádou Saúdské Arábie v Praze. (Foto: Vít Hassan)Vaše hnutí ostře vstupuje proti tzv. Halál porážkám, což je rituální zabíjení zvířat muslimy, kdy je zvířeti podříznut krk a zvíře je necháno vykrvácet. Jak se stavíte k tzv. Košer porážkám, které jsou židovskou obdobou Halál porážek?
Máme tady zákony na ochranu zvířat, které v podstatě tyto dva způsoby porážek vylučují. Zároveň zde máme jako rituální důvod Halál a Košer porážky povolit. Já bych osobně zakázal obojí. Zkrátka a dobře, obojí to jsou rituály z nějaké ranné doby železné a buď se společnost rozhodla chránit zvířata před zbytečným utrpením a pak tedy natvrdo, anebo jsou pro nás důležitější rituály z doby železné. Já na rituály z doby železné kašlu.
Ve svých prohlášeních ale nikdy nezmiňujete Košer porážky...
Znovu velice vážně opakuji, že občas je třeba dělat oportunistické spojence. Já samozřejmě Izrael a Židy za oportunistické spojence pokládám. Kluci židovští by si měli uvědomit, že pokud máme odolat společnému nepříteli, tak budeme muset z ledasčeho ustoupit. Tak jako já budu muset těm našim skinheadům, Bartošům a mladým nacistům vysvětlovat, že Židé a Cikáni opravdu nejsou nepřítel, tak Židé by měli být aspoň natolik slušní a uvědomit si, že žijí v jednadvacátém století a s některými svými rituály se mírnit. Osobně nevěřím, že někdo z nich věří v existenci Jahveho a soudného dne, tak ať neblbnou s Košer porážkami.
Viděl jste někdy videa porážek hospodářských zvířat ve velkochovech v USA či České republice?
Moc jsem toho neviděl. Vím, že to není žádná sláva, ale proč to dělat ještě horší.
V souvislosti s Islámem často vystupujete proti dívčí obřízce, což je samozřejmě zrůdnost. Domníváte se, že je to pouze záležitost muslimů?
Ono se někdy říká, že Islám je neměnný a nepřijímá žádné inovace. Dívčí obřízka je zajímavý fenomén, protože ten vlastně ukazuje, že Islám je schopen inovací, ale jenom těch, které nějakým způsobem konvenují s jeho základním étosem. Dívčí obřízka pochází z oblasti afrického rohu a byla tam dávno před Islámem. Dívčí obřízka se šířila s Islámem poté, co byla Islámem nabrána do "balíčku" a šířila se s ním východním a severovýchodním směrem. Neříkám, že je to věc islámská, je to věc předislámská, nicméně s Islámem se dnes šířící.
Na svých demonstracích vystupujete velmi ostře proti Islámu a muslimům. Jste schopen rozlišovat mezi radikálními a umírněnými muslimy?
Já si myslím, že rozlišuji velice dobře. Vždycky říkám, abychom v konfliktu toho radikálního a umírněného Machometána podporovali toho umírněnějšího. Samozřejmě, že všichni nejsou špatní. Problém umírněného Islámu je, že nemá žádné hranice směrem k tomu radikálnímu. Umírnění muslimové působí jako taková ochranná slupka pro ty radikály. To, že tady máme umírněné muslimy, kteří říkají: "Podívejte se, my jsme hrozně fajn a jsme muslimové, tak nechte Islám být, ten je také fajn", tím vlastně dělají kryt pro ty radikály, protože my je od sebe nepoznáme. Já bych byl velice rád, kdyby si umírnění muslimové uvědomili čemu nahrávají, čemu dělají ten kryt, že jsou v podstatě zneužíváni. Že to jejich: "Já jsem muslim, ale v pohodě", je zneužíváno těmi radikály aniž by si to uvědomili.
Jste ochoten uznat, že někde v Evropě existuje poklidné soužití muslimů a křesťanů vedle sebe?
Až mi to ukážete, tak zajisté ano. Já o tom nevím.
Co říkáte Polsku a soužití polských muslimských Tatarů s křesťanskou majoritou?
Tak, především to byli vlastně de facto váleční zajatci. Byli přesunuti na sever naprosto ve stalinském stylu, tam jim byly dány nějaké prázdné pozemky apod. Ze začátku byli pod velice tvrdým tlakem. Museli se říct mnohoženství, museli se zříct závojů. To bylo někdy v osmnáctém, devatenáctém století. Tak, ti tam žili poklidně, protože když jim bylo zakázáno všechno, co na Islámu ostatní štve, tak proč by s nimi byl problém.
Ale i tam to poklidné soužití pomaličku končí, protože i tam pronikají imámové ze Saúdské Arábie a wahábistická literatura.
Jste tedy ochoten uznat, že existují umírnění muslimové?
Ano, jsem. Ale pouze pod neuvěřitelným tlakem sekulární či křesťanské společnosti.
Vámi pořádaných akcí se pravidelně zúčastňuje poměrně vysoké procento tzv. White trash. Nemáte pocit, že těmto lidem jde o to se a těchto akcích především vykřičet, vylít ze sebe svojí frustraci, či, že mají strach z toho, že jim imigranti vezmou jejich nízkokvalifikované práce?
Já nepoznám White trash člověka a nevím, co tím myslíte. Byly doby, když jsem nosil dlouhé mastné vlasy, moc jsem o sebe nepečoval, měl jsem sešmajdané boty a z White trashem by si mě kdokoliv na nějaké akci spletl přesto, že jsem už byl doktorem věd.
Já lidi nehodnotím podle toho, jak vypadají, nebo jak se oblékají. Tito lidé na Vašich akcích rasisticky pokřikují a jsou schopní člověka začít urážet a fyzicky napadat jenom proto, že jim svým vzhledem muslima připomíná a zároveň na protimuslimských demonstracích fotí reportáž pro noviny.
Já tomu věřím. Nevidím to, protože to zepředu nejde vidět. Rozlišujme ty White trash, jak říkáte. Jedni budou lidé jako my, jenom prostě jinak oblečení. Druzí budou autentičtí rasisté. Vy jste se ptal v tom smyslu, jestli se bojí o své nízkoplacené zaměstnání. Co je na tom nelegitimního? Jsou tady lidi, kteří nemají úplně šťastný život, nezadařilo se jim, mají špatnou práci a ze západní Evropy víme, že tito lidé jsou přílivem divných imigrantů postiženi první, což je logické. Nejde ani tak o jejich zaměstnání, ale o ty chudé městské čtvrti, o školy a školky kam chodí jejich chudé děti, kam budou chodit děti imigrantů. Takže, my nad těmi White trash lidmi můžeme ohrnovat nos, ale oni jsou tady přece jenom domorodci. Navíc, oni vědí stejně dobře jako my, jak vypadají dělnické čtvrti v západní Evropě. Oni to vědí, oni tam chodí pracovat.
Považujete tyto lidi za nebezpečné?
Já považuji za nebezpečnou situaci, kdyby se stát, nebo elity na tyto lidi úplně vykašlali. Protože legitimní zájmy těchto lidí, že chtějí žít v bezpečí, chtějí mít nějakou lepší budoucnost a chtějí, aby se jim jenom nenadávalo. Zájmy těchto lidí současné elity opravdu pošlapávají už jenom tím, že je pokládáme za White trash - za odpad apod. Já se dokonce obávám, že největší nebezpečí ze strany těchto lidí je, že by začali konvertovat k Islámu.
Vy tady zmiňujete, že tito lidé mají právo žít ve své vlastní zemi v bezpečí, aby je nikdo neurážel a nenapadal. Tady se ale v současné době děje pravý opak. Tito lidé jsou schopní nejen na Vašich demonstracích urážet a napadat někoho, kdo jim muslima jen připomíná...
Já tady netvrdím, že tito lidé jsou nějaký výkvět inteligence a morálky, ale oni jsou systematicky napadáni ze strany médií a současných elit. Mnozí z nich jsou rasisti a pokud jsou rasisti sami v soukromí, tak to ničemu nevadí. To může znamenat, že mají postoje typu: "Kdyby si můj syn našel tmavou holku, tak ho vyhodím z domu!" Ale, když jim někdo neustále říká, že jsou rasisti, xenofobové, náckové, odpad, trash, tak se prostě dříve nebo později může stát, že se tak můžou cítit a pak mohou být nebezpeční.
Nemáte strach, že někdo z těchto lidí pochopí ostré výroky, které na adresu muslimů padají pochopí tak, že nějakému člověku fyzicky ublíží jenom proto, že to bude muslim, nebo Arab?
Kdyby tady existovalo nějaké nebezpečí, tak už by se to za ta léta stalo. Ono se to ještě nestalo. Pokud budeme tyto lidi aspoň trošku držet v mezích a budeme jim vysvětlovat, že pouliční násilí nic neřeší, tak neublíží.
Na Facebooku jste kdysi napsal, že byste nechal muslimy namlet do masokostní moučky a že koncentráky pro muslimy budou. Myslel jste tyto výroky vážně?
Já jsem tyto výroky především nikdy nenapsal. Nejsou dokázané. Protože je to věc policejního šetření, tak se od toho musíme zdržet, protože všichni právníci mi říkají nevyjadřovat se.
Ale, já jsem viděl screenshoty..
Screenshoty, screenshoty.. Kdekdo viděl screenshoty.
Za tyto výroky na vás bylo podáno trestní oznámení. Jak se celá kauza vyvíjí?
Nejdříve to vyšetřovala policie. Policie to ovšem vyšetřovala velice zrychleně a laxně to sunuli k uzavření spisu a k podání žaloby. Následně byla podána žaloba, proti té žalobě vznesli mí právníci odpor a nadřízený soud tuto žalobu vrátil policii. Chvíli jsem byl obžalován, už jsem zase jenom obviněn.
Kdyby někdo tyto výroky skutečně pronesl, považoval byste je za nebezpečné?
Možná bych je nazval hloupé, možná vytržené z kontextu.
Nazval byste je jako politicky nekorektní?
To určitě.
Bývalý muslim Lukáš Lhoťan o vás napsal, že jste se ho snažil "odmuslimovat" tím, že jste mu chtěl přidat drogy do pití. Že je to prý vaše běžná praxe, jak "odmuslimováváte" muslimy...
Sám jsem žádnému muslimovi nikdy drogu nepodal, to musí oni sami. Zda se exmuslim Lukáš Lhoťan z Islámu osvobodil pod vlivem drog, nebo nějak jinak, to nevím. Lhoťan je například přesvědčen, že věci na tomto světě řídí jakýsi Bůh plovoucí na nebesích. Já myslím, že jeho představy o Konvičkovi a drogách v pití a jeho představy o Pánubohu jsou ze stejné říše pohádek. Takhle to nedělám a exmuslim Lhoťan trpí zjitřenou fantazií pravděpodobně způsobenou neadekvátním sexuálním životem.
Také se o vás proslýchá, že jste měl mít sexuální poměr s bývalou muslimkou Beatrice Hekaté Radosou...
S Beatrice jsem nikdy neměl a nikdy nechtěl mít sexuální poměr. Náš poměr byl od začátku poměr staršího bráchy a mladší sestry, nebo dokonce poměr táty a dcery, protože v době, kdy jsme se spolu seznámili, tak já ještě neměl vlastní děti a ona měla toho malého Adámka. Já jsem dělal takového toho dědečka, ukazoval jsem mu přírodu a bral jsem ho do zoologické zahrady. Nicméně tuším, odkud to "proslýchání" pochází, a opět bych to vysvětlil - neadekvátním sexuálním životem některých žurnalistů.Martin Konvička a exmuslimka Beatrice Hekaté Radosa. (Foto: Vít Hassan)
Jaké jsou vaše aktuální politické plány?
To je hrozně jednoduché. Pod vlajkou Alternativy pro Českou republiku se pokouším o senátní křeslo na Táborsku.
Myslíte si, že vyhrajete?
Opravdu netuším. Někteří političtí poradci se domnívají, že mám vysoké šance. Táborský okrsek je neuvěřitelně obtížný. Je veliký a neuvěřitelně různorodý. Tam je kosmopolitní Tábor, průmyslové Sezimovo Ústí, které vypadá skoro jako kousek Ostravska přenesený do Jižních Čech a obrovská spousta malinkých městeček a vesniček s lidmi, kteří volí konzervativně. Je to tak trošku zapadlý kraj, neuvěřitelně malebný, hezký, zajímavý. Takové trošku Česko v malém.
Neměl byste radši klid a naplno se věnoval vyučování na Jihočeské univerzitě?
Samozřejmě, že ano. Na druhou stranu o mě už kdysi dávno jeden kolega biolog řekl, že někteří lidé se v adrenalinu potřebují koupat a já jsem si dovedl ty boje a spory tehdy vymýšlet i na vědeckém poli, v ochraně přírody apod., takže já bych ten klid neměl asi dlouho...
Děkuji za rozhovor
Vít Hassan
Původně psáno pro Pražský Zpravodaj.


Abstract: Spisovatelka vydala svou šestou knihu nazvanou Strážci občanského dobra. Zpočátku překvapivě výstižné postřehy z dob, kdy se bortila totalita a budovala demokracie, se s narůstající fabulací otupují.

Petra Hůlová píše z pozice outsidera. A není to špatné

Odpálkovat a pohanět novou prózu Petry Hůlové Strážci občanského dobra není žádný problém, ačkoliv se jedná – jak je u autorky zvykem – o slovesně suverénně zvládnutý útvar. Konkrétně pak o monolog bezejmenné hrdinky, která hovorovým výrazivem vypráví o tom, jak coby dítě prožívala normalizaci, převrat a první desetiletí po něm.
Ten "rychlý proces" zlomení hole nad Strážci občanského dobra lze učinit tehdy, když se nám tohle dílo nebude zamlouvat ideově a politicky. Pak si pochopitelně rychle najdeme přímé i zástupné důvody, proč Hůlové říci: Tak takhle ne!
Za vypravěčku totiž spisovatelka ustanovila přesvědčenou zastánkyni kolektivismu. Nedá se říct, že jde o dogmatickou komunistku, natož o sekyrnickou stalinistku. Vypravěčka, která se prohlašuje za politicky uvědomělou marxistku, má v sobě silně a nadobro vtisknutou víru v lidskou rovnost a solidaritu, a naopak odpor k individualismu, solitérství, k jinakosti skoro všeho druhu.
Uvědomuje si, že v minulém režimu leccos zůstalo pouhými sliby a chybami, ale z duše se jí příčí nahrazovat někdejší oficiální politickou orientaci prostým překlopením hodnot. Tím spíše, že pozoruje kolem sebe hromadné obracení názorových kabátů, novou proletarizaci už tak nevalně ohodnocovaného proletariátu, rozkrádání státního majetku.
Petra Hůlová zde volí optiku politicky i sociálně poraženého, odstrčeného, idealistického, absolutně nepragmatického, takzvaně nešikovného jedince, který si nikdy neumí zařídit privilegovanou pozici. To přitom leží v možnostech, ba v povaze uměleckých děl: poskytnout slovo i "poníženým a uraženým", dát naplno zaznít hlasům outsidrů, nevítězů, někoho, kdo zdánlivě nemá co říct.
V nejedné pasáži Strážců občanského dobra vypravěčka překvapuje výstižností postřehů. Hůlová tím upomíná na důležitou a v současné české prozaické produkci zvláštně opomíjenou skutečnost, kterou však jindy, když čteme román situovaný do jiné éry či společnosti, bez problémů přijímáme. Že totiž určité "nepohodlné" společenské jevy nejpřesněji vystihnou právě lidé poražení.
Až potud se dá hovořit o nové kvalitě nejen v rámci autorčiny tvorby; jde o její už šestý prozaický titul. Jeho děj však pisatelka zasadila do modelového prostředí sídliště Krakov, vystavěného kdesi v krajině bažin (proto musí bez přestání běžet sušičky a obyvatele sužují nálety hmyzu), se záměrem vybudovat vzorné socialistické bydlení, jež však nikdy nebylo dokončeno...
Po kontrarevoluci, jak vypravěčka nazývá listopad 1989, se z Krakova rychle stává sociální ghetto, od něhož se navíc oddělí cosi jako superghetto, rozuměj závorou oddělená, policisty hlídaná čtvrť, kterou vybydlují cikáni a jiné "existence", jež vypravěčka opravdu nemusí (včetně své sestry, která stojí na druhé straně barikády). A tak s kamarádkou zakládá pionýrské oddíly sestavené zprvu výhradně z vietnamských dětí žijících v Krakově; přibyvší Vietnamci jsou totiž obdivuhodně spořádaní, ukáznění, pracovití...
Oddíly se však začnou radikalizovat a rozrůstat úměrně sílícímu sociálnímu napětí mezi Krakovem a temnou čtvrtí za závorou. Čím tahle fabulovaná konstrukce směřuje do větších podrobností a spěje do závěrečné apokalyptické vize, tím se otupuje ostří vypravěččina pohledu. A zůstává jen zručná i méně vidoucí a "nebezpečná" literatura.
Petra Hůlová: Strážci občanského dobra
Napsala Petra Hůlová, vydalo nakladatelství Torst, Praha 2010, 212 stran, doporučená cena 222 korun.


Abstract: Někdejší slovenský premiér Vladimír Mečiar za komunismu údajně donášel tajné policii na Alexandra Dubčeka, který byl jednou z hlavních představitelů takzvaného Pražského jara. S odvoláním na archivní dokumenty to napsal slovenský Denník N. Mečiar v minulosti spolupráci se Státní bezpečností (Stb) v komunistickém Československu popřel.

Mečiar údajně za komunismu donášel na Dubčeka

Podle Denníku N o spolupráci Mečiara s StB vypovídali v 90. letech svědkové před vyšetřovatelem, který se zabýval krádeží tajných spisů z někdejšího sídla pobočky StB v Trenčíně. Právě Mečiar byl podle listu podezřelý, že po sametové revoluci, kdy se stal slovenským ministrem vnitra, nechal spisy odcizit.
Mečiar prý donášel StB v době, kdy byl podnikovým právníkem. K Dubčekovi, symbolu neúspěšného pokusu o uvolnění společenských poměrů v Československu na konci 60. let, měl podle listu blízko prostřednictvím svého kamaráda a Dubčekova švagra Vladimíra Krajčiho.
O spolupráci Mečiara s StB se spekuluje od pádu komunismu v Československu. Svazek na Mečiara coby kandidáta tajné spolupráce s krycím jménem Doktor byl založen v roce 1985. Ze zachovalých dokumentů ale není zřejmé, zda Mečiar s tajnou policií spolupracoval vědomě. Podle listu osoba vedena v kategorii kandidáta tajné spolupráce nemusela o údajné spolupráci s StB vědět.
Mečiar, který ve vysoké politice již nepůsobí, v minulosti opakovaně tvrdil, že s StB nespolupracoval a že na Dubčeka nedonášel.
Svědkové ve výpovědích upozorňovali i na údajný vztah Mečiara s příslušníky sovětské tajné služby KGB. Údajně měl být angažován při ochraně sovětských vojenských objektů v Nemšové, kde Mečiar coby podnikový právník pracoval. List připomněl, že Mečiar v minulosti prohlásil, že s KGB neměl nic společného.


Abstract: Odchod vrchního protokoláře Jindřicha Forejta spustil lavinu otázek ohledně toho, jak to vlastně na Pražském hradě chodí.

POHLEDEM DENÍKU: Zeman a jeho lidé. Co se děje na Hradě?

Prezident Miloš Zeman si postěžoval, že novináři – jako obvykle – nedokážou rozlišit věci podstatné od těch nedůležitých a věnovali Forejtově rezignaci víc zájmu než jeho telefonátu s Donaldem Trumpem. Pohříchu i tyto věci souvisejí.
Dubnovou cestu do USA, během níž by měl Zeman zavítat do Bílého domu, bude organizovat jeho protokol. Ohlášenou Trumpovu návštěvu České republiky taktéž. Jindřich Forejt byl zárukou, že by vše proběhlo bezchybně. Jeho přešlapy z poslední doby byly tak amatérské, že daly vzniknout spekulacím, zda je na pečlivého úředníka Forejta někdo nenastražil. Je téměř vyloučené, že by bez ověření řekl hlavě státu o nepřítomnosti amerického velvyslance Schapira ve Vladislavském sále na oslavě státního svátku. V případě vyznamenání pro Jiřího Bradyho Forejt určitě jen dělal to, co vždy, a plnil zadání. Možná si jeho lidé nepohlídali čas odletu do Bratislavy na pohřeb bývalého slovenského prezidenta Michala Kováče, ale to je na vytýkací dopis, nikoli na vyhazov. Množí se tak otazníky kolem záhadného kompromitujícího videa, jež redakcím v minulých dnech nabízeli dva nepříliš důvěryhodní muži. Jak se k němu dostali a kdo je za novináři poslal? A ve hře je také prověrka, již by údajně mohl Národní bezpečnostní úřad Forejtovi odejmout, čímž by definitivně znemožnil jeho ambasadorskou misi ve Vatikánu.
Co se tedy v nejbližším prezidentově okolí vlastně děje? Zdaleka nejde jen o to, že Martin Nejedlý a Vratislav Mynář neměli Jindřicha Forejta rádi a chtěli se ho zbavit už dávno, protože z jejich pohledu trávil s prezidentem příliš mnoho času a rozuměl si s ním. Příští rok touto dobou bude vrcholit prezidentská kampaň a kancléř s šéfem poradců nemohou připustit, aby jim do jejich scénáře kdokoliv mluvil.
Je v jejich životním zájmu, aby byl Miloš Zeman opětovně zvolen, neboť jen s ním stojí a padá jejich vliv. Navíc je známo, že Andrej Babiš, který se chce stát příštím premiérem, nemá Mynáře a Nejedlého v oblibě, ba právě naopak. Pokud bude Zeman stát o Babišovu podporu v kampani, nelze vyloučit, že ji šéf hnutí ANO podmíní právě jejich odchodem. Nejedlý s Mynářem byli pro Miloše Zemana nepostradatelní před čtyřmi roky, kdy se rozhodl dobýt Hrad z pozice důchodce z Vysočiny. Jejich kontakty, peníze a nasazení sehrály významnou roli.
Dnes je ale situace zcela jiná. Miloš Zeman by se snáz obešel bez kancléře, který nedostal bezpečnostní prověrku, a bez poradce, jenž byl odsouzen k zaplacení pokuty českému státu, než bez dvou skutečně důležitých lidí. Jedním z nich byl právě Jindřich Forejt, na jehož organizační schopnosti se prezident mohl stoprocentně spolehnout, druhým Hynek Kmoníček, jeden z nejvzdělanějších a nejschopnějších českých diplomatů. Jenže Forejt je sestřelen a Kmoníček míří do Washingtonu. A tak zcela zásadní úvaha zní, proč si Miloš Zeman nechává na Hradě právě Mynáře a Nejedlého. Vědí snad něco, co by mělo zůstat pod pokličkou?


Abstract: Celkové maloobchodní tržby v dubnu bez sezonního očištění meziročně klesly o dvě procenta. Tržby včetně maloobchodního prodeje pohonných hmot, avšak bez prodeje aut a jejich oprav, byly nižší o 0,4 procenta, k čemuž z větší části přispěl prodej pohonných hmot.

Tržby v maloobchodu v dubnu meziročně klesly o 2 procenta

Tržby za prodej a opravy motorových vozidel se meziročně bez očištění snížily o 5,3 procenta, oznámil v pondělí Český statistický úřad (ČSÚ).
Meziroční vývoj tržeb podle statistiků ovlivnil mimo jiné nižší počet pracovních dní, což se promítlo do snížení prodeje nepotravinářského zboží o 2,3 procenta. Na vyšším nákupu potravin o 4,6 procenta se podepsaly velikonoční svátky, které v loňském roce připadly na březen.
Po očištění o sezónní vlivy, kalendářní a pracovní dny se tržby v maloobchodě v dubnu meziročně snížily o 1,7 procenta, v tom za pohonné hmoty o pět procent, za nepotravinářské zboží o 2,7 procenta. Za potraviny tržby meziročně vzrostly o jedno procento.
Oproti březnu se maloobchodní tržby po očištění zvýšily o 0,6 procenta, přičemž za potraviny se zvýšily o 2,2 procenta. Naopak za nepotravinářské zboží meziměsíčně klesly o 0,3 procenta.
Pokles tržeb v dubnu zaznamenal zejména maloobchod s počítačovým a komunikačním zařízením o 9,1 procenta, prodej přes internet o 7,6 procenta. Dále pak klesl prodej pohonných hmot o 5,1 procenta, potravin ve specializovaných prodejnách o 4,3 procenta, ostatních výrobků pro domácnost o 2,9 procenta a farmaceutického a zdravotnického zboží o 1,3 procenta.
Rostly naopak tržby za výrobky pro kulturu a rekreaci o 6,9 procenta, za zboží ve smíšených prodejnách o 5,4 procenta a za oděvy a obuv o 3,9 procenta.
Největší podíl na meziročním poklesu neočištěných tržeb měl prodej pohonných hmot, maloobchod s ostatními výrobky pro domácnost a počítačovým a komunikačním zařízením.


Abstract: Týraný Ondra z Kuřimi má problémy se školou. Sedmiletý chlapec, který vloni coby prvňáček nesměl nastoupit do školy a musel se učit doma, nebude ani po prázdninách moci jít normálně do školy. Namísto toho větší část vzdělávání u něj převezmou odborníci.

Týraný Ondra má potíže se školou

Ondra je už třetí měsíc v péči brněnského Klokánku a odborníků z řad psychologů a psychiatrů. Z toho, že ho vlastní matka i teta zavíraly do tmavé komory a že ho matka v pronajatém domě v Kuřimi dlouhodobě týrala, se stále vzpamatovává.
Nyní vychází najevo, že kvůli brutálnímu způsobu výchovy, který Klára Mauerová i její sestra Kateřina používaly, má Ondra problémy se školou.
"Nástup do běžné druhé třídy by nezvládl, nechceme ale, aby ztratil rok a musel opakovat. Ondra proto půjde do druhé třídy, ve výuce tam bude jen pár hodin a zbytek času se mu bude věnovat speciálně pedagogické centrum," popsala vedoucí Klokánku Ditta Pokorná.
Ondra se tak podle ní díky šetrnějšímu režimu bude s pomocí odborníků snažit učivo dohnat. Sám přitom nikdy do školy nechodil, údajně kvůli problémům se sluchem mu Klára Mauerová spolu se sestrou zařídily domácí výuku. Na starosti ji měla mít právě Kateřina Mauerová.
Ještě v pololetí se zdálo, že je vše v pořádku, rozdílové zkoušky Ondřej složil. Ty červnové však už nikoliv. A to ani přesto, že v Klokánku, kam ho na začátku května umístil soud, se jemu i jeho staršímu bratru Jakubovi věnovala každý den soukromá učitelka.
Nyní si oba chlapci užívají prázdnin. Svého otce ani další příbuzné stále vidět nesmějí.
"Pořád platí soudní zákaz návštěv, teď je dokonce prodloužený a za oběma chlapci docházejí psychologové a psychiatři. Policie si totiž vyžádala doplnění ke znaleckým posudkům," popsala Ditta Pokorná.
Policie: Annu už nehledáme
Podle policistů pracujících na případu je jen otázkou času, kdy obviní i další lidi, kteří o týrání Ondřeje a Jakuba pravděpodobně věděli.
Koho přesně, zatím tají. Jasné je jen jedno - třináctiletou Annu už nikdo nehledá. "Nehledá se ani Anne z Norska, jejíž dokumenty se našly při domovních prohlídkách. Skončilo to na tom, že Anička byla dvaatřicetiletá Barbora Škrlová," tvrdí policejní zdroj.


Abstract: Už roky se Mirka Špalková, učitelka ze 3. základní školy v Chebu, snaží děti vytáhnout od počítačů a televizí. Vymyslela pro ně běžecký závod Zlatá míle, který se koná v lesoparku na Zlatém vrchu.

Učitelka vymyslela Zlatou míli. První startovní čára byla z hrubé mouky

Letos to je právě dvacet let, kdy se na startovní čáru, vytvořenou na lesní cestě z hrubé mouky, postavili první závodníci."Když jsem začínala, dost lidí si klepalo na čelo. V sobotu? A za své? Já se ale nevzdala, i když na úplně první závod přišlo jen pár dětí," vzpomíná na skromné začátky Mirka Špalková. "A když jsme Míli organizovali podruhé, stálo jich na startu dvaadvacet."Dnes už je situace jiná a z akce se stala takřka masová záležitost. Dětské závodníky často přijde podpořit celá rodina. Přibývá také těch, kteří už školním lavicím odrostli, a přesto mají chuť si zaběhat. Například letos se v osmi věkových kategoriích závodu zúčastnila více než stovka dětí i dospělých."Za celou dobu existence závodu běželo Míli téměř tři a půl tisíce běžců. Mnozí z nich se vracejí do lesoparku na Zlatém vrchu překonat časy své a i svých soupeřů, další na tamním okruhu trénují i celoročně. Je tu ideální prostředí. Nefouká, kolem spousta zeleně, lehce zpevněná cesta je pro běh vhodná," říká Mirka Špalková.Ta se Míle nevzdala ani v dobách, kdy aktivně závodila. "Celé roky jsem to organizačně táhla sama. Obíhala sponzory, sháněla ceny. Zlatou míli jsem nevzdala ani v době, kdy jsem víkend co víkend trávila na závodech. Nejprve to byla rychlostní kanoistika, pak cyklistika. Neporazila mě ani zlomená noha. I se sádrou jsem to zvládla," směje se drobná blondýnka."Teď už mám ale spoustu pomocníků. Ve škole jsou raznice a v keramické dílně si medaile sami vyrábíme. Škola pomáhá i s drobnými cenami pro nejlepší běžce v každé kategorii," doplňuje.
Zajímá vás dění v krajích?
Za cenu jednoho vydání získáte všechny regionální přílohy.
Přiznává, že úplně nejvíc ji zahřeje u srdce, když se jí děti na chodbě školy přijdou zeptat, kdy se zas poběží Zlatá míle. "To mě vždycky nakopne a dodá chuť do další práce. Připravit závod do posledního puntíku, aby všechno klaplo, totiž není jednoduché a stojí to spoustu času," vysvětluje Špalková.Ta kromě toho, že děti dostanou příležitost protáhnout tělo, oceňuje také fakt, že se na akci sejdou celé rodiny. V kategorii Prckové totiž běhají, často za doprovodu rodičů, i ti nejmenší. K účasti se někdy nechají strhnout i děti, které mají problémy s pohybem."Důležité je se zúčastnit, překonat se a zažít ten pocit," dodává Mirka Špalková a prozrazuje, že pro příští rok chystá novinku. Závod rodinných dvojic.


Abstract: Ministr zdravotnictví David Rath údajně chtěl po Všeobecné zdravotní pojišťovně (VZP), aby přestala financovat nemocnice ve Středočeském kraji. V diskusním pořadu na programu ČT24 to v neděli řekla ředitelka VZP Jiřina Musílková. Rath ji k přerušení spolupráce s privatizovanými nemocnicemi prý vyzval v osobním rozhovoru.

Musílková: Rath chtěl vyšachovat privatizované nemocnice

Ministr řekl, že je nepřijatelné, aby VZP s privatizovanými nemocnicemi uzavírala smlouvu bez zákonného výběrového řízení.
Podle ministra si Musílková obsah rozhovoru s ním upravila. "Záměr této vlády a tohoto ministerstva je mít síť veřejných neziskových nemocnic. My zásadně nesouhlasíme, aby nemocnice byly plošně privatizovány," řekl v neděli ministr.
Ředitelka podle něj privatizaci podporuje tím, že s převedenými nemocnicemi bez výběrového řízení uzavírá smlouvy. Tím je zvýhodňuje, dodal Rath.
Musílkové podle jejích slov ministr řekl, "že pojišťovna by neměla spolupracovat s krajskými úřady a že jsme měli okamžitě přestat financovat nemocnice, s kterými se pracovalo ve Středočeském kraji, nemocnici Nymburk a další a další". Ředitelka VZP dodala, že postup se měl vztahovat na všechny kraje.
V čele většiny krajů stojí hejtmani z řad ODS. Kraje převáděly své nemocnice na akciové společnosti. Ministr již dříve řekl, že chce dalšímu převodu zdravotnických zařízení zabránit. Nyní tento krok zakazuje zákon. Středočeský kraj se rozhodl, že malé nemocnice jako příspěvkové organizace zruší a převede je pod správu nemocnic, z nichž se "akciovky" již staly.
Pokud se právní forma nemocnice mění, musí pojišťovna vypsat výběrové řízení na poskytovatele péče. Pokud v něm zprivatizovaná nemocnice uspěje, získá zas smlouvu na hrazení péče.
Povinnosti vypsat výběrové řízení si je Musílková podle svých slov vědoma. Řekla ale, že není možné po dobu několika měsíců, kdy řízení trvají, nemocnicím neplatit. Péče o pacienty by tak mohla být ohrožena.
"Péče je zajištěna u nemocnic jako příspěvkových organizací. Hejtmany vůbec nic nenutí nemocnice privatizovat nebo je transformovat na obchodní společnosti. To je jejich když ne vůle, řekl bych dokonce zvůle," uvedl ministr.
Musílková dodala, že smlouvy jsou dočasné a nemocnice se budou muset do nového výběru přihlásit. "Když si občané myslí, že když se mění nějaká právní forma, že pojišťovna řekne tak, a teď vám uřízneme peníze, nebudeme vás platit, ať to platí kraje, tak ať to občané řeknou," prohlásila.
Rath považuje vynakládání peněz na nynější podobu projektu internetových zdravotních knížek IZIP za neúčelné. Rathova slova tlumočila jeho mluvčí Jana Kocová. Projekt provádí firma, v níž figurují členové ODS. Ministr se již dříve zmínil o obchodním napojení ODS na VZP. V pojišťovně ho má prověřit nucený správce.
Elektronickou zdravotní knížku má na internetu už 750 000 klientů VZP. Do projektu se zapojilo zatím 7300 lékařů, nemocnic, lékáren a laboratoří, tedy asi čtvrtina. Knížka obsahuje údaje o vyšetřeních, obtížích i lécích pacienta. Neúčelné opakování léčby a předepisování prášků by mělo díky přehledu odpadnout.
Rath uvedl, že projekt pojišťovna firmě IZIP "přiklepla bez výběrového řízení". Společnost podle něj patří místopředsedovi Evropského parlamentu Miroslavu Ouzkému a europoslanci Milanu Cabrnochovi (oba ODS).
"Projekt IZIP vznikl čistě jako projekt VZP a společnosti s ručením omezeným, kterou vlastní zmínění poslanci, přičemž oba byli v té době členy zdravotního výboru Sněmovny," sdělil Rath. Dodal, že Cabrnoch seděl tehdy ve správní radě VZP.
Projekt si podle ministra v minulosti vyžádal desítky miliónů korun, letos pak 100 miliónů a v příštím roce by měl stát 150 miliónů korun. "Plnění proti těmto částkám mi připadá krajně podivné," řekl Rath v diskusním pořadu ČT.
Projekt VZP odstartovala v roce 2001. Podle její ředitelky Jiřiny Musílkové je mimořádně úspěšný. VZP si za něj vysloužila domácí i mezinárodní ocenění. Pochválili ho i poslanci Evropského parlamentu, dodala Musílková. Podle ní systém zatím stál ani ne 200 miliónů, má ale ušetřit miliardy. Ředitelka VZP již dříve uvedla, že když se díky internetovým knížkám podaří ročně uspořit deset procent výdajů na léky, budou to tři miliardy.
Musílková dnes řekla, že projekt vymyslel lékař Pavel Hronek, který členem ODS není. Omezení systému by podle ní mohlo vést k tomu, že lékaři ztratí přehled o nákladech za léky a péči a přestanou je sledovat. "Každému bude jedno, jestli pacient dostává deset nebo 15 léků a všechny je používá," dodala.


Abstract: Opoziční ODS v pondělí vyzvala Středočeský kraj, aby usiloval o náhradu škody v souvislosti s korupční kauzou bývalého hejtmana Davida Ratha (dříve ČSSD). Poukázala na rozhodnutí prvoinstančního soudu, který Rathovi minulý týden uložil 8,5 roku vězení a propadnutí zhruba 20 milionů z jeho majetku. Z

ODS útočí v kraji na ČSSD: V kauze Rath musíme chtít náhradu škody

Z reakce hejtmana Miloše Petery (ČSSD) vyplynulo, že kraj zatím o žádné prokazatelné škodě neví. Věcí se podle něj bude zabývat právní oddělení. Petera také připomněl, že rozsudek nad Rathem není pravomocný.
Předseda krajského kontrolního výboru Jan Skopeček (ODS) v souvislosti s verdiktem Krajského soudu v Praze uvedl, že by uvítal změnu v přístupu hejtmanství. Soud uznal bývalého poslance za ČSSD vinným z přijímání úplatků, v souvislosti s manipulováním zakázek v regionu údajně Rath převzal 16 milionů korun. Bývalý hejtman se proti verdiktu odvolal.
Vedení kraje by se podle Skopečka mělo k záležitosti postavit čelem a žádat o náhradu škody. "Já chápu, že je to pro vás, pro ty, kteří jste s ním (s Rathem) spolupracovali a hlasovali pro jeho projekty, nepříjemné, ale středočeský daňový poplatník si to zaslouží," prohlásil Skopeček.
"My jsme nikdy netvrdili, že když nám vznikne prokazatelná škoda, že nebudeme tuto škodu vymáhat," reagoval Petera. Pokud by podle něj právní oddělení dospělo k závěru, že škoda kraji vznikla, museli by se k tomu radní nějak postavit.
Předseda opozičního klubu TOP 09 a STAN Věslav Michalik míní, že na kraji fungoval korupční systém a zpětně prokázat, že byla nějaká zakázka předražená, je velmi obtížné. A to proto, že ji předcházelo výběrové řízení, které bylo po formální stránce v pořádku. Kraji proto podle Michalika nezbude nic jiného než počkat na pravomocné rozhodnutí. Pokud soud v odůvodnění rozsudku uvede, že nějaká zakázka byla předražená, pak by hejtmanství podle Michalika mělo tuto škodu vymáhat.
Krajské vedení se podle Petery domnívá, že v případě chystané rekonstrukce buštěhradského zámku kraji žádná škoda nevznikla. Pokud jde o zakázky v kladenské a mladoboleslavské nemocnici, zatím podle Petery nebyla žádná škoda zjištěna.
V případě kolínské nemocnice pak hejtmanství kvůli soudnímu sporu s dodavatelem zatím nezaplatilo podle Petery ani korunu. Kraj dodavateli za vybavení pavilonu N nabídl vyrovnání 54 milionů korun, na což protistrana nepřistoupila. Podle hejtmana požadovala o deset milionů více, i s penále se to podle něj blíží 70 až 80 milionům Kč. Hejtmanství nyní čeká na to, jak o věci rozhodne soud.
Jaký bude konečný postoj kraje a zda bude žádat o náhradu škody v Rathově kauze, či nikoliv, nechtěl Petera předjímat. "Počkáme na stanovisko právního oddělení," řekl.


Abstract: Jednoduchá a laciná pomůcka zabrání tomu, aby se jednotlivé díly rybářského vybavení o sebe v přepravním vaku nepoškodily. Na rozdíl od tenkých kuchyňských gumiček jsou neoprenové pásky daleko pevnější, přitom nejsou drahé.

Tip na vybavení pro rybáře: stahovací pásky z neoprenu ochrání udice

Zná to snad každý rybář balící svou udici po rybolovu. Při skládání prutu se snažíte jeho jednotlivé díly zafixovat k sobě nějakou gumičkou, jenže ta vám praskne. Jak jednou pro vždy vyřešit tuto důležitou, ale často opomíjenou problematiku fixace rybářského prutu?Existují totiž i rybáři, kteří bezpečné zafixování udic po skončení lovu vůbec neřeší. V tom případě ale musí počítat s možným poškozením jednotlivých dílů udice. Klasické kuchyňské gumičky, které si mnoho rybářů oblíbilo, jsou příliš tenké a navíc vyrobené z materiálu, který je poměrně náchylný na oděr, takže se stává, že po krátké době používání prasknou. Pevnější jsou například gumičky do vlasů, ovšem ty se brzo vytahají, a pak mnohem méně fixují díly udice a opět hrozí poškození při přepravě.Páska je z jedné části textilní...... a na druhé straně je našitý suchý zip.Nejlepší řešením, jak bezpečně upevnit jednotlivé díly prutu, je použít neoprenové pásky. Jsou šikovně vyrobené a jejich použití je zcela jednoduché. Spodní část je pogumovaná, na jedné straně je suchý zip. Ten se zapíná o vrchní část pásky, která bývá potažená látkou. Pogumování pásky ze spodní strany zabraňuje prokluzování dílů udice při přepravě. Ty se následně o sebe netřou a nepoškodí se tak. Pásky jsou navíc elastické, takže můžete jednotlivé díly k sobě pořádně přitáhnout. Cena těchto pásků není nijak závratná, pohybuje se kolem třiceti korun za pár, přičemž jejich životnost je tři až pět let. Koupíte je v obchodech s vybavením pro rybáře.


Abstract: Počet lidí, kteří mají na krku tři a více exekucí, dramaticky stoupá. Za poslední rok a půl se jejich počet zvýšil o 50 procent na 350 tisíc lidí. O plných 92 procent se zvýšil i počet lidí, kteří mají deset a více exekucí. Těchto nešťastníků už je téměř 100 tisíc. Plyne to ze statistik Exekutorské komory ČR.

Lidí s více exekucemi dramaticky přibývá, běžně jich mají na krku přes deset

V záplavě čísel se najde snad jen jediná dobrá zpráva – celkový počet lidí postižených exekucí klesl o 10 procent, z miliónu na 909 tisíc.
Na druhou stranu, od října 2013 do března 2015 narostl počet běžících exekucí o téměř čtvrtinu na 4,3 miliónu. Na jednu osobu v exekuci tak v současné době připadá 4,7 případu.96 procent exekucí je zahajováno a vedeno jako opakované na tytéž osobyPetr Polanský"V poslední době sledujeme nárůst počtu nově nařizovaných exekucí a s tím související postupné, ale jednoznačně patrné snižování vymahatelnosti pohledávek. Alarmující je pak zejména vývoj celkového počtu běžících exekucí. Nejenže jich přibývá, ale navíc se koncentrují do zužující se skupiny osob, jejichž zadlužení, zdá se, nadále výrazně narůstá. Zvyšuje se tak počet osob v dluhové pasti," řekl Právu člen prezidia Exekutorské komory ČR Petr Polanský.
Počet lidí, kteří mají v současné době jen jednu exekuci, klesl ve sledovaném období ze 400 tisíc na 181 tisíc. "Tedy 96 procent exekucí je zahajováno a vedeno jako opakované na tytéž osoby. U toho, kdo má více než tři exekuce, jde pochopitelně o dluhy, jejichž perspektiva vymožení je velmi malá. Problém je pak o to větší, že multiexekucemi nejsou postiženi jen samotní dlužníci, ale i příslušníci jejich rodin a domácností," upozornil Polanský.Dlouhodobé řešení je ve zvyšování finanční gramotnosti obyvatel tak, aby se nedostávali do zbytečných dluhových pastíPetr PolanskýPodle něj stojí za neutěšeným stavem, kdy desetina obyvatel ČR má co do činění s vymáháním dluhů, několik faktorů. Jedním z nich je prý nadužívání exekucí. Velcí věřitelé, kteří stojí za devadesáti procenty exekucí, využívají toho, že si mohou určovat podmínky a neplatí zálohy. Takže i předem ztracená, a přesto podaná exekuce je nic nestojí, protože podle judikatury Nejvyššího soudu úhradu nákladů neúspěšné exekuce nekrytých zálohou lze po věřiteli žádat, jen pokud neúspěšnost exekuce sám zavinil.
"Významná část věřitelů při prodeji svých služeb či produktů nezkoumá řádně bonitu zákazníka dlužníka a poskytuje služby i zadluženým osobám, které pak samozřejmě nic neuhradí, neboť už v době poskytování služby mají řadu neuhrazených závazků v exekuci," popsal Polanský. Podle něj také do dluhové pasti zejména v minulosti zatáhly dlužníky nepřiměřeně vysoké náklady řízení.
Podle Polanského změny, které má přinést právě projednávaná novela exekutorského řádu, povedou jen k dalšímu prodlužování vymáhání, a tím i k dalšímu růstu počtu exekucí. Polanský například tvrdě kritizuje možnost povinného filmování každé exekuce, neboť to bude podle něj znamenat jen nárůst nákladů, které v součtu zaplatí dlužník. Podle něj mají dlužníci už nyní možnost vyžádat si záznam a vykonavatel to musí respektovat.
Sporné dražby domů
Členovi exekutorského prezidia se nelíbí ani záměr omezit vymáhání dluhů z majetku manželů, neboť dlužníci už dnes využívají toho, že peníze převedou na účet jiného příbuzného.
"Také omezením možnosti prodeje nemovitosti povinného pro dluh nižší než 30 tisíc korun pak zase bude často znamenat nemožnost vymoci takovou "drobnou" pohledávku, neboť povinný bude vědět, že o dům nemůže být připraven, a tak nebude mít ani zájem na splátkách či jiné formě jeho úhrady," má za to Polanský.
Řešení neutěšené situace vidí v tom, aby se zpoplatnily exekuční návrhy, kromě například vymáhání výživného. "Jde o to, aby byli i institucionální věřitelé motivováni jak k vyšší primární zodpovědnosti, tedy ověřování solventnosti zákazníků, tak i k úvaze, zda vůči již mnohokrát exekuovanému dlužníku zahajovat další, evidentně marnou exekuci," nastínil.
Dalším krokem by mělo být spojení vícečetných řízení k jednomu místu, tedy aby například tři exekuce neřešili a náklady neúčtovali tři různí exekutoři.
"Dlouhodobé řešení je pak zejména ve zvyšování finanční gramotnosti obyvatel tak, aby se nedostávali do zbytečných dluhových pastí, zvýšení dohledu nad poskytovateli půjček a podmínkami, za nichž svou činnost provozují, ale především v oblasti sociálně-ekonomicko-regionální. Rozložení exekucí svědčí o tom, že v ekonomicky slabých regionech je koncentrace exekucí nejvyšší," dodal Polanský.


Abstract: Sčítání hlasů na Ukrajině svou vyrovnaností připomíná poslední volby v České republice. Sčítání hlasů dosud pokračuje a celkový výsledek voleb zůstává na vážkách. Oba tábory se začaly obviňovat z manipulací a podvodů.

Na Ukrajině rozhodují desetiny procenta

Nezávislí pozorovatelé OBSE označili volby za svobodné a otevřeně. Prezident Viktor Juščenko však nařídil ukrajinským bezpečnostním složkám, aby vyšetřily prodlení při sčítání hlasů na východě a jihu země, které jsou baštou premiéra Janukoviče.
Ústřední volební komise po sečtení 90 procent hlasů oznámila, že Strana regionů získala 33,5 procenta hlasů a Blok expremiérky Tymošenkové 31,3 procenta. Na třetí příčce následuje strana Naše Ukrajina prezidenta Viktora Juščenka se 14,5 procenty hlasů.
Do parlamentu se ještě dostanou komunisté (5,3 procenta) a centristický blok někdejšího předsedy parlamentu Volodymyra Lytvyna s téměř čtyřmi procenty hlasů. Přesně na tříprocentní hranici pro vstup do parlamentu se nalézají socialisté, vnímaní jako Janukovyčovi spojenci.
Žádná ze tří hlavních stran podle průzkumů i průběžných výsledků nezíská nadpoloviční většinu mezi 450 poslanci. Rozhodne proto povolební vyjednávání. Julia Tymošenková v závěru volební kampaně vyzvala k obnovení oranžové koalice z roku 2004. "Jsem si jista, že v parlamentu budou tři politické síly a že dvě síly demokratické budou mít většinu. Nesmíme ztrácet čas," prohlásila.
Tymošenková spoléhá na podporu strany Naše Ukrajina prezidenta Viktora Juščenka, která má zatím přes 15 procent hlasů. Do sněmovny se dostanou ještě komunisté, kteří mají lehce nad pět procent.
Otázka po volbách: Jak dopadne Janukovič
O Juščenkovu podporu má zájem i ukrajinský premiér a lídr vládní Strany regionů Janukovyč. "Oranžoví se unáhlili, když se prohlásili za vítěze voleb na základě průzkumů uskutečněných při odchodu voličů z volebních místností," komentoval prohlášení Tymošenkové, zatímco jeho Strana regionů s přibývajícím počtem sečtených hlasů posilovala.
Janukovyč doufá, že se Juščenko s Tymošenkovou nedohodne, podobně jako po volbách v březnu 2006. Juščenko, který je druhou tváří tzv. oranžové revoluce, v září 2005 po sporech odvolal Tymošenkovou z funkce. Podle dřívějších prohlášení však prezident dává přednost koalici s Tymošenkovou. Ta dříve pohrozila, že pokud se nevrátí do premiérského křesla, může proti Juščenkovi kandidovat v prezidentských volbách v roce 2009.


Abstract: Vévodkyně z Cambridge Catherine dostala k zásnubám prsten princezny Diany. Není to však jediný kousek z její šperkovnice, který jí princ William dal. Své manželce věnoval i další kousek z dědictví své zesnulé matky, oblíbené náušnice Lady Diany.

Manželka prince Williama nosí oblíbené náušnice po princezně Dianě

Catherine si nechala diamantové náušnice, které princezna Diana nosila v osmdesátých a devadesátých letech, upravit z puzetek na visací náušnice. Svůj nový šperk si poprvé vzala už na zápas ve Wimbledonu, ale měla je i na oficiální návštěvě Kanady a USA, stejně jako devatenácti karátový zásnubní prsten, který s náušnicemi ladí. Vévodkyně z Cambridge Catherine nosí náušnice po princezně Dianě"Jak jste si všimli, je to zásnubní prsten mé matky, takže samozřejmě má velký význam pro mě, tak jako má Kate, a je jedině dobře, že se daly dohromady, aby bylo jisté, že na moji matku nebude dnes zapomenuto," řekl princ William při zásnubách.Kate Middletonová extrémně zhubla, prsten po Dianě museli klenotníci zmenšitZásnubní prsten po princezně DianěCatherine je se zesnulou tchyní pořád srovnávána. Obě jsou totiž mezi lidmi populární a platí za módní ikony s dobrým vkusem. Během návštěvy v Kanadě si Catherine zvolila červenobílé šaty s kloboukem, podobně jako Diana v roce 1983. Vévodkyně z Cambridge kromě šperků po matce svého manžela občas nosí i vypůjčené klenoty od jeho babičky. Už na svatbě měla tiáru, kterou jí královna Alžběta II. zapůjčila. Diadém nechal v roce 1936 udělat král Jiří VI. pro svoji choť Alžbětu, královnu matku. Babička prince Williama jí půjčila také diamantovou brož ve tvaru javorového listu, kterou Catherine měla na návštěvě Kanady.


Abstract: Na Krymu, kde ruská většina obyvatel neuznává autoritu nové ukrajinské vlády, se schyluje k vojenskému zásahu ruské armády. Ruský prezident Vladimir Putin požádal parlament o povolení nasadit armádu a svolení dostal. Mezitím nová ukrajinská vláda postavila proruského premiéra na Krymu mimo zákon a upozornila, že Moskva odmítá jednat o územních zárukách.

Zásah ruské armády na Krymu je na spadnutí, Moskva schválila nasazení

Podle Putina by mohla být armáda povolána, aby situaci na Krymu "normalizovala”. Horní komora návrh schválila jednomyslně.
Rusko stále oficiálně prohlašuje, že na žádnou intervenci nemyslí, současně však na Krymu operují jeho vojáci a v Dumě padají slova o potřebě vyslání armádního kontingentu.
"Výbor dumy schválil výzvu adresovanou ruskému prezidentovi, ve které ho zákonodárci žádají, aby přijal opatření ke stabilizaci situace na Krymu a aby využil veškeré možnosti k ochraně obyvatel Krymu před tyranií a násilím," citovala v sobotu ČTK předsedu dolní komory Sergeje Naryškina.
Jeho kolegyně Matvijenková z horní komory dodala, že Rusko by z bezpečnostních důvodů mohlo vyslat na Krym "menší kontingent vojáků". Ruská armáda by podle ní na Krymu zajistila bezpečnost černomořské flotily a ruských občanů.
Před vyhrocováním situace v sobotu varovalo české ministerstvo zahraničí. Uvedlo, že je "hluboce znepokojeno informacemi o přesunech ozbrojených sil Ruské federace”.
Etničtí Rusové na Krymu odmítají uznat autoritu nové ukrajinské vlády a nadále se staví za svrženého prezident Viktora Janukovyče. Na podporu Janukovyče v sobotu demonstrovalo také několik tisíc lidí v Doněcku a Charkově. Z Charkova je hlášeno několik desítek zraněných při střetech s příznivci nové ukrajinské vlády.
Mezitím úřadující ukrajinský prezident Oleksandr Turčynov označil dekretem za nelegální nedávné jmenování proruského premiéra autonomního Krymu Sergeje Aksjonova.
Aksjonov už ve čtvrtek požádal Moskvu o finanční pomoc, v sobotu pak také o pomoc za účelem udržení bezpečnosti.
Neuznání jeho jmenování ze strany Kyjeva souvisí také s pohybem ruských vojáků na Krymu mimo námořní základnu v Sevastopolu, kterou má pronajatou ruská černomořská flotila. Ruští vojáci se bez souhlasu úřadů nemohou pohybovat mimo základnu. Už přitom zabrali několik strategických objektů.
Rusko nadále tvrdí, že mu nejde o intervenci na Krymu. Současně ale už v průběhu týdne varovalo, že nekompromisně zasáhne, aby ochránilo své krajany. V pohotovosti jsou vojska středního a západního okruhu v Rusku. Rusové také posilují své stavy na sevastopolské základně.
Také Kyjev tvrdí, že nechce ozbrojenou konfrontaci, v sobotu však už uvedl své síly v oblasti do bojové pohotovosti. Jeden z vůdců dosavadní opozice a kandidát na prezidenta Vitalij Kličko vyzval k mobilizaci ukrajinské armády.
Krym v 50. letech minulého století daroval Ukrajině někdejší sovětský vůdce Nikita Chruščov. Územní celistvost Ukrajiny garantovaly světové mocnosti včetně Ruska v Budapešťském memorandu v roce 1994.