Abstract: Nejméně devět lidí zemřelo během čtvrtka na infekční chorobu SARS (syndrom akutního respiračního selhání). Pět nových obětí hlásí kontinentální Čína, čtyři Hongkong. Počet obětí tak překročil hranici 500 osob. První případ nákazy dnes ohlásilo i Rusko.

SARS už zabil více než 500 lidí

Hlavní ruský hygienik Gennadij Oniščenko ve čtvrtek oznámil, že Rusko podchytilo první případ onemocnění SARS. Zatím ale neproběhly laboratorní testy, které jsou pro potvrzení diagnózy nezbytné. Podle Oniščenka je nakažen jistý muž v Blagoveščensku na Dálném východě u hranic s Čínou. Rusko z obavy před šířením nákazy zvažuje značné omezení, a dokonce úplné zastavení letů do pevninské Číny, Hongkongu a na Tchaj-wan.
Čínské velkoměsto Šanghaj nařídilo dvoutýdenní karanténu pro osoby vracejí se z míst zasažených SARS. Svým opatřením, konkrétně měřením tělesné teploty, chce zabránit šíření smrtícího viru. "Lidé s vysokou teplotu budou posláni do nemocnice, ti s normální teplotou zůstanou dva týdny v domácí karanténě," uvádí se v tiskovém prohlášení pro tisk.
Čína začala přísněji postihovat i úředníky, údajně neschopné bojovat s chorobou. Místo podle zdejších zdrojů ztratil jako poslední komunistický předák v provincii Che-nan. Za poslední měsíc bylo stejně potrestáno už 120 úředníků v 15 provinciích a velkých městech, včetně ministra zdravotnictví a pekingského starosty. Vláda naopak nově vyslala do terénu třicet tisíc vyškolených inspektorů vyhledávajících případná centra nákazy.
Úřady v Pekingu nařídily majitelům psů, koček a dalších domácích mazlíčků, aby je dali do karantény, či je nemilosrdně utratili. Opatření se týká i zvířat, kteří pobývají s majiteli v karanténě. Jejich život je nyní v bezpečí jen v izolaci. V momentě, kdy se dostanou na ulici, jsou okamžitě policisty ubíjena. Například ve městě Nan-ťing žije se svými deseti tisíci majiteli několik tisíc "čtyrnožců". Nervózní jsou i samotní majitelé, jež neustále volají veterinářům. Často je přivezou s dýchacími potížemi do klinik, aby je dali utratit, místo aby se zabývali jejich léčbou. Šíření SARS prostřednictvím zvířat však zatím vědci nepotvrdili.
V Kambodži se objevil nový druh dosud neidentifikovaného zápalu plic, který ve dvou vesnicích usmrtil sedm osob. Symptomy nemoci, tj. vyšší teploty, kašel a dýchací potíže, připomínají SARS. Ve srovnání s obávaným zabijákem ale pacienti trpí také průjmy, naopak množství bílých krvinek v organismu zůstává zachováno.
Světová zdravotnická organizace (WHO) zvedla odhad úmrtnosti na SARS. V celosvětovém měřítku prý dosahuje 14 až 15 procent, tj. dvojnásobek původních odhadů. U osob starších 65 let je úmrtnost více než padesáti procentní, u lidí mladších 24 let ale jednoprocentní, ve věkové kategorii 25 až 44 let šestiprocentní a ve skupině od 45 do 65 let 15 procentní. WHO původně hovořila o šesti až desetiprocentní úmrtnosti.
Spojené státy začaly v polovině týdne s výcvikem tisíců imigračních úředníků, kteří mají ihned na hranicích, letištích či přístavek odhalit nakažené osoby. Kontroly budou od příštích dní probíhat na všech velkých letištích, včetně newyorského Kennedyova či Mezinárodního letiště v Los Angeles. Zostřené prohlídce se nevyhnou zejména cestující přijíždějící do USA ze zasažených oblastí Asie. Rozsáhlá hygienická opatření vyhlásili také organizátoři Miss Universe v Panamě. K umístění v soutěži nevystačí kráskám z celého světa dokonalé míry, ale absolutní nezbytností bude rovněž čerstvá lékařská prohlídka.


Abstract: Krvavé atentáty v Paříži opět připoutaly pozornost k Belgii. Proč právě v této zemi žije v poklidu tolik islámských radikálů, kteří se nerozpakují spáchat brutální útoku. Agentura AP se pokusila najít odpověď, co radikály na Belgii přitahuje. Důvodů je hned několik.

Proč je Belgie oblíbenou zemí teroristů?

"Poohlížejí se po místech, kde by se mohli snáze skrýt před svými protivníky,” řekl Edwin Bakker, ředitel Střediska pro výzkum terorismu a protiteroristického boje na univerzitě v Leidenu.V zemi byly donedávna snadno dostupné zbraně. Efektivitu policie komplikují nejen její nízké stavy, ale také správní roztříštěnost země na extrémně malé celky, což ztěžuje kooperaci jednotek i práci soudů. Vše dále komplikuje dvojjazyčnost země, kdy se na severu mluví vlámsky a na jihu francouzsky. A pak další problém známý i z dalších zemí – imigranty z arabských zemí se nedaří integrovat a končí na dně společnosti.Snadno dostupné zbraně
Až do roku 2006 měla Belgie v porovnání se zbytkem Evropy velmi liberální zákony o zbraních. Do belgického podsvětí se navíc dostala řada zbraní používaných v 90. letech během válek na Balkáně. ”V Bruselu je poměrně jednoduché dostat se k těžkým zbraním,” říká Brice De Ruyver, profesor kriminologie z univerzity v Gentu, který v letech 2000 až 2008 působil jako poradce belgického premiéra pro otázky bezpečnosti. Postih ilegálního obchodu se zbraněmi se podle něj příliš dlouho zanedbával.Byrokracie komplikuje práci policie
Na místní ministerstvo spravedlnosti navíc těžce dopadla úsporná opatření, která ho zanechala neschopné účinně zasáhnout u kořenů problému. Výzvy k navýšení početních stavů soudců a policistů zaznívají v Belgii už léta. Změny jsou ale pomalé a to kvůli sporům jednotlivých politických táborů i úsporným opatřením. Kvůli roztříštěné komunální správě v Bruselu i celého belgického soudního systému vznikají často při řešení bezpečnostních problémů spory o věcnou i územní příslušnost.


Abstract: Vodík, dlouho prosazovaný pohonný systém u vozů koncernu Daimler, upadl v nemilost. Končí. Teď nastupují elektromobily a nově i autonomní vozy. Ty vyvine Mercedes společně s firmou Bosch a hodlá z nich udělat taxíky.

Daimler končí s vodíkem, bude dělat autonomní taxíky

Dieter Zetsche, šéf koncernu Daimler oznámil, že palivové články už pro značku nebudou hrát hlavní roli. Teď je čas na elektromobily, a to jak do zásuvky, tak i ty bez ní.
Tato zpráva je trochu překvapivá, když i na diskusním panelu na ženevském autosalonu přední odborníci označovali palivové články a vodík vůbec jako palivo budoucnosti, protože kapacitně akumulátory nedokážou nabízet takový jízdní dosah jako právě auta na vodík. Navíc dobíjení je výrazně zdlouhavější.
Druhá zpráva z koncernu je ta, že Mercedes a Bosch společně začaly vyvíjet autonomní taxíky. Tyto dvě opravdu velké technologické společnosti (Mercedes už klidně můžeme za technologickou společnost považovat) se daly dohromady a svoje výsledky vývoje spojí do jednoho celku.
Nejdřív to bude vůz s automatikou na stupni 4 (vysoký stupeň automatizace), ale hned vzápětí přijdou vozy se stupnicí 5, to znamená zcela bez nutnosti pedálů, volantu a lidské přítomnosti.
Samozřejmě že nové taxíky nebudou mít v kufru nádrž na vodík, ale budou to elektromobily, a to s indukčním nabíjením. Obě technologie chce spojení dvou gigantů vyřešit lépe, efektivněji a co nejrychleji, aby je nikdo nepředběhl.


Abstract: ...aneb jak muslimové přestali pro indické filmaře představovat minulostí žijící aristokraty a stali se integrální součástí pracujícího lidu.

Půlměsíc a kladivo-muslimové očima sociálně angažovaného Bollywoodu

Socialistický revolucionář a oddaný muslim - to je nosič zavazadel Ikbál (Amitabh Bachchan) ve filmu Coolie(c)Aasia Films
V prvním díle této série jsem ukázal, že až do konce šedesátých let byli muslimové v bollywoodských filmech zobrazováni převážně v kulturní a společenské separaci od hinduistické majority a byli též automaticky spojováni se sociální vrstvou navábů a majetných obchodníků. Objevovali se přitom zejména ve speciálních muslimských žánrech; v běžné mainstreamové tvorbě pro ně vybyl prostor jen zřídka.
V 70. letech ovšem došlo k výrazné změně trendů: Žánry orientálních pohádek a muslimských historických filmů vymřely a sociální dramata o životě největší indické náboženské menšiny přesídlila z komerčního mainstreamu do oblasti paralelního filmu.[1] V důsledku toho se změnil i náhled na muslimy - z někdejších aristokratům s životním stylem tolik vzdáleným průměrnému Indovi se stali obyčejní pracující lidé zápasící se stejnými starostmi, jako většina diváků.
Hněv Amitabha Bachchana, zástupce mas
Zmíněný zlom v bollywoodské kinematografii nebyl zapříčiněn jen odezvou hindských filmařů na příchod novovlného hnutí iniciovaného tvůrci z kulturně bohatého Bengálska, ale do značné míry také změnami společenské a politické situace v samotné Indii. Po více jak dvaceti letech existence samostatného indického státu již nebylo nutné vymezovat se proti někdejším koloniálním mýtům opovrhujícím jihoasijskou kulturou ani upevňovat novou národní identitu poznamenanou bolestivým rozchodem s Pákistánem. Na plátna se naopak začala vkrádat deziluze z domácího vývoje, jenž se zdaleka nepotkával s idealistickými odhady revolučně naladěných kongresových politiků (ale na druhou stranu ani s temnými prognózámi západních skeptiků) a už jej nebylo možné omlouvat jako smutné dědictví britské nadvlády.
Prostředí zdrcující chudoby, propastných sociálních nerovností, bující korupce a nedostatečně fungujícího státu vyvolalo celospolečenskou frustraci a pokusy o její filmovou reflexi vyhnaly tvůrce z honosných studiových kulis do špinavých ulici Bombaje, postaraly se o posun tematické osy z eskapistických romancí k žánrům socialního či kriminálního dramatu a také o přeostření na útrapy chudé pracující vrstvy. V éře budování národa se filmoví hrdinové rekrutovali z řad vládců a elit, v éře krize se jimi ale stávali řadoví občané starající se hlavně o své živobytí. Jeden z nových prototypů indického filmového hrdiny si získal obzvlášť velkou oblibu. Byl to "rozzlobený mladý muž" - zásadový člověk, který usiluje o spravedlnost i tehdy (resp. především tehdy), je-li k jejímu dosažení nutné porušit zákon. Nejvýraznějším a nejvlivnějším představitelem hrdiny tohoto typu se stal herec Amitabh Bachchan, který byl ještě dlouhou řadu let napodobovám množstvím svých souputníků a pokračovatelů.
Proletáři pod Alláhovou ochranou
Muslimové ve fikčních světech filmů s rozzlobenými mladými muži sice konečně pronikli do řadové společnosti, ale to neznamená, že by zároveň s tím přestal být živen dobře zakořeněný stereotyp, jenž jim přisuzoval úlohy komicky svérázných a folkloristických sidekicků. Pouze započalo jeho velmi pozvolné slábnutí, které vyvrcholilo až v současných dnech.
Několik dobrých příkladů dobového vyobrazení muslimů poskytují klasické filmy se samotným Bachchanem. Už ve svém hereckém debutu Saat Hindustani (1969) se ostatně vžil do postavy muslimského básníka bojujícího po boku šestice proti portugalské nadvládě v Goe[2]. V kultovním diváckém hitu Zanjeer (1973) se slavný herec objevuje v roli hinduistického policisty pátrajícího po výrobcích pančovaného alkoholu. Jeho nejlepším přítelem se brzy stane napravený muslimský gambler Šér Chán, jenž přes svou nesporně kladnou úlohu působí především jako úsměvná karikatura. Jakožto etnický Paštún má v souladu se stereotypními představami rezavé vlasy, prudkou povahu, chodí ve folklórním oděvu a v jedné scéně dokonce zatančí tradiční šátkový tanec. Jeho jméno je zase odvozeno od středověkého paštúnského vládce Dillí.
Šér Chánův tanec jako výmluvný příklad stereotypního pohledu Bollywoodu 70. let na muslimskou kulturu. Hlavním hinduistickým hrdinou je nicméně vystoupení přijato s respektem. (Zanjeer)
Legendární eastern Sholay (1975) přichází s epizodní, leč poměrně významnou postavou slepého mully, k němuž obyvatelé převážně hinduistické vesnice očividně chovají značnou úctu a on zase neváhá nasadit život svých vlastních synů, aby spoluobčany ochránil před nájezdy násilnických banditů.
Jiný často vzpomínaný film - akční komedie Amar Akbar Anthony (1977) vypráví o třech sourezencích, kteří jsou v dětství násilně rozděleni a nezávisle na sobě pak v pěstounské péči vyrůstají jako hinduista, křesťan a muslim, aby se v dospělém věku znovu spojili v boji proti zlotřilému gangsterovi. Ve filmu je patrná šablonovitá typizace postav dle náboženské příslušnosti. Bratr hinduistického vyznání, Amar, se stane zásadovým policistou, čímž reprezentuje oficiální postoje Indické republiky a jejího legislativního řádu, křesťan Anthony je volnomyšlenkářským alkoholikem (klasický bollywoodský stereotyp) a zároveň zástupcem "rozlobených mladých mužů" (však právě jej hraje Amitabh Bachchan), zatímco muslimovi Akbarovi v podání podsaditého Rishiho Kapoora zůstává role zábavného klauna. Do děje se mimochodem uvádí rozvernou variací na kavválí, v němž s vtipem kritizuje praktiku integrálního zahalování.
Nezvykle velký prostor je muslimům věnován ve zdařilé masale Coolie (1983) z prostředí nosičů zavazadel na vlakovém nádraží - k vyznavačům Alláha patří většina důležitých postav včetně hlavního hrdiny Ikbála. Ten má ovšem za nejlepšího přítele handicapovaného hinduistu a jeho dívkou je křesťanka. Snímek je pro svou dobu velmi přiznačný jak svým sociálně kritickým poselstvím, tak rolí, jakou v něm hraje náboženství a zbožnost. Tvůrci ukazují nosiče jako lidi, jejichž práce je přes svou prostotu velmi důležitá pro provoz celého nádraží (aneb jak se zpívá v jedné z obsažených písní, tito lidé "nosí na hlavách celý svět"), ale navzdory tomu často nedochází docenění u zpupných a vykořisťovatelských nadřízených.
Pro sjednání nápravy ovšem režisér Manmohai Desai, přesvědčený stoupence komunismu, nedoporučuje vykonání dělnické revoluce, nýbrž aktivní zapojení pracujících do stávajícího demokratického systému a využívání práv, jaká poskytuje. Životem protřelý Ikbál proto nejprve vyvolá stávku a následně zakladá vlastní politickou stranu a účastní se voleb. Jeho sociální progresivismus se přitom zdá být přímo napojený na jeho hrdou muslimskou víru - jistě ne náhodou ho dějem provází ochočený sokol jménem Allah-Rakha ("Bůh s tebou"), jenž je bezpochyby aluzí na nejvýraznější symbol užívaný v angažovaných básních muslimského myslitele Allamy Ikbála. Bůh sám do běhu událostí také nepřímo zásahuje - skrze blesky, náhlý vítr otáčející stránkami Koránu a jiné hrátky s živly dává postavám důležitá znamení a očividně také naslouchá jejich modlitbám. I s jejich pomocí Ikbál nakonec přežije několik zásahů z pistole, zatímco zloduch Zafar, jemuž je předtím ústy kladných hrdinů několikrát vyčítána bezbožnost a jenž odmítne "ctít posvátnou půdu svatyně Hadži Alího", nakonec příznačně umírá pádem z jejího minaretu.
Muslimové různých společenských vrstev se scházejí v přístavu, aby mohli společně vykonat pouť do Mekky. Hlavní hrdina Ikbál přitom věnuje prostředky na cestu zoufalému žebrákovi a sám zůstává doma. Emotivní písňová sekvence je tak výrazem úcty k islámu a jeho sociálně-charitativní nauce. (Coolie)
Muslimská realita v zrcadle paralelního filmu
70. léta významně poznamenala také vývoj muslimského sociální dramatu. Šlo vlastně o jediný z klasických muslimských žánrů, který nevymizel, ale zato prošel výraznou proměnou, když si přestal všímat bohatých navábů a zaměřil se na každodenní problémy obyčejných, chudých muslimů[3]. Většina snímků tohoto zařazení přitom až do konce 90. let odpovídala spíše konvencím paralelního filmu, nežli mainstreamového Bollywoodu.
Poetika těchto děl byla do značné míry ovlivněná světovými "novovlnými" hnutími. Ta jsou proto převážně realistá, civilní a absentují v nich typické divácké atrakce komerční sféry indického filmu, jako jsou třeba hudební a taneční scény.
Jeden z nejranějších zástupců tohoto trendu, Dastak (1970), se věnuje problémům týkajících se širší indické společnosti - na příběhu mladého muslimského páru, který se nastěhuje do bytu bývalé prostitutky v čtvrti červených luceren, rozebírá otázku, nakolik je možné uchovat si morálku uprostřed amorálního prostředí a poskytuje také kritický přehled perspektiv skrze něž indičtí muži obykle nahlíží na ženy.
Jiné snímky se nestyděly sáhnout do specifičtějších poblémů muslimské komunity. Jedním z těch nejzásadnějších - a v mainstreamových filmech přitom dosud nereflektovaných - byla a je diskriminace ze strany majortiní společnosti přiživovaná traumatem z krvavého rozdělení bývalé kolonie na hinduistickou Indii a muslimský Pákistán. Muslimové, kteří zůstali v Indii byli převážně velice chudí a jejich sociální pozice s odlivem elit ještě více zeslábla. V tomto světle dokonce můžeme na klasické muslimské sociální filmy 50. a 60. let, jejichž subjektem byli výhradně majetní a respektovaní navábové, nahlížet jako na propagandu nebo jako na nedostatek odvahy tehdejších filmařů podívat se pravdě do očí.
O to větší je význam kriticky oceňovaného dramatu Garam Hawa (1973), jenž tematizuje rozdělení Indie na příkladu rozkládající se rodiny muslimského obuvníka. Velkorodinné vazby jsou přetnuty umělou hranicí položenou mezi obě země a muslimové na indické straně jsou ostatními náhle vnímáni jako vetřelci. Jakožto typický paralelní film se Garam Hawa nepokouší z nadhledu nahlížet na majestátní soukolí dějin, nýbrž se soustředí na osudy konkrétních lidí, kteří se s ním nějak musí točit dál. Jinak řečeno, pozornost není věnovaná rovině politické, nýbrž humanitární.
Snímek je dnes považován za jedno ze stěžejních děl indické nové vlny a byl mimo jiné poctěn nominací na prestižní Zlatou palmu na festivalu v Cannes, jeho vznik ovšem provázely vypjaté protesty nacionalistických radikálů, kvůli nimž tvůrci například museli vytvořit falešný druhý štáb, aby odváděl pozornost od skutečného natáčení. Cenzurní komise pak v obavách z vypuknutí komunálních nepokojů několik měsíců zdržovala premiéru.
Debatu o komunalismu[4] podněcuje i Salim Langde Pe Mat Ro (1989). Tento film ze špinavého bombajského předměstí, jehož název lze přeložit jako "Neplačte pro Kulhavého Salíma", je přitom vcelku raritiní ukázkou díla, jenž na muslimskou menšinou pohliží zevnitř její vlastní optikou a na ni samotnou také apeluje. Významný novovlnný režisér Saeed Akhtar Mirza (sám muslim) vymodeloval ústřední postavu Salíma podle svého vlastního vidění typického muslimského mladíka z ghetta - jako nevzdělaného gaunera, který se se složitou životní situací vypořádává pomocí sebelítosti, neustálým nadáváním na své skutečné i domnělé utlačovatele a uchýlením se k nelegálním zdrojům obživy. V jedné scéně také Mirza poukazuje na nebezpečný lidský sklon nechat se strhnout davem - Salím ochotně a bezmyšlenkovitě přebírá tvrzení skupiny rozhněvaných fundamentalistů, že vzdělávání žen je v rozporu s islámskými pravidly, přestože sám o islámském učení téměř nic neví a není tedy schopný tuto otázku posoudit.
Film nepopírá, že Salímovi výtky k nespravdlivému přístupu vlády, obtížnosti počestného života v ghettu či násilnickému přístupu hinduistických radikálů jsou oprávněné, ale naznačuje, že je na muslimech samotných, aby se sebezdokonalováním pokusili problémy své komunity řešit. Když se ovšem na konci hlavní hrdina rozhodne zanechat kriminální činnosti a namísto toho se naučit práci automechanika, je zabit svými bývalými kumpány.
K otázce vzestupu hinduistické radikální pravice vybavené záštiplnou protimuslimskou rétorikou, jenž na přelomu 80. a 90. let
do značné míry ovlivnila sociálně-politickou atmosféru v zemi, se Mirza vrátil v roce 1995 snímkem Naseem, který on sám považuje za své nejosobitější a nejreprezentativnější dílo. Naseem, patnáctileté muslimské děvče z Bombaje v něm pozoruje, jak náhle a vyostřeně se začínají její spoluobčané polarizovat dle náboženské linie, když mezitím v Ajódhji probíhá vyhrocená kampaň hinduistických radikálů, jímž leží v žaludku středověká Báburova mešita, údajně postavená na rodišti boha Rámy.
Do obou filmů režisér zanesl společný symbol - stárnoucího muže, který svým myšlením zastupuje ideály harmonického sekularismu v jehož jménu byla nezávislá Indie založena. V Salim Langde Pe Mat Ro jím je protagonistův otec, jehož názory už ovšem mladší generace vnímá jako přežité a slabošské; v Naseem má tento význam hrdinčin dědeček, který nakonec umírá v den, kdy je Báburova mešita davem fanatiků zdemolována.
Policisté vytahují z kanálu nahnilou mrtvolu, která tam zůstala po někdejších komunálních násilnostech. Paralelní sociální film se naturalistickým scénám nevyhýbá. (Salim Langde Pe Mat Ro)
Ženy závoje zbavené
Dalším z hlavních rysů odlišujících novovlné muslimské sociální filmy od jejich klasických předchůdců z 50. a 60. let je zaměření na ženy a jejich emancipaci. Řada těchto snímků má ženské hrdinky, které se na muže nemohou nebo nechtějí spoléhat, či se přímo vzpírají patriarchálním pravidlům komunity.
Velmi dobře lze tento trend pozorovat v takzvané "muslimské trilogii" nestora indického paralelního filmu Shyama Benegala, která patří k vůbec posledním filmovým počinům tohoto druhu. V eponymní Mammo (1994) se vypráví o staré muslimce, jíž bylo v době rozdělení Indie automaticky přisouzeno pákistánské občanství, ač sama za svůj domov vždy považovala Indii. Ve stáří jí již v Pákistánu nezůstane žádný příbuzný a tak se rozhodne pro ilegální pobyt u své indické sestry a jejího třináctiletého vnuka Rijáze, který v ranném dětství přišel o rodiče. Stará žena bez mužských příbuzných by mohla v indickém společensko-kulturním kontextu sloužit jako symbol bezmoci a zranitelnosti, filmová Mammo však tento stereotyp přímo popírá a vystupuje jako silná osoba, která se nebojí vynadat násilnickému manželovi rodinné přítelkyně, dovede se bez zbytečných předsudků a hysterie vyrovnat s počínajícím Rijázovým zájmem o sexualitu a zároveň je schopna v dětech ze sousedství probudit hlubší zájem o studium Koránu. Tím se mimo jiné stává nositelkou jiného důležitého poselství - patologickým jevům ve vlastní komnitě se lze postavit bez toho, aby tím člověk nějak narušoval její kulturní identitu a tradice.
Druhý díl Benegalovy volné trilogie, Sardari Begum (1996), na základě několika různých výpovědí zpětně odhaluje příběh kurtizány ubité na ulici davem a pídí se po odhalení životních perspektiv, jaké před sebou muslimská žena v dnešní Indii má a jaké faktory nejsilněji ovlivňují její životní cesty. Posledním filmem v sérii se stala Zubeidaa (2001) natočená podle životního příběhu matky scénáristy Khalida Mohammeda - filmové herečky z němé éry, jejíž kariéru smutně poznamenal jak nátlak konzervativního otce, který na ženy ve filmové branži hleděl s despektem, tak pozdější neklidné manželství s hinduistickým aristokratem.
Zapomenout nelze ani na filmy nastolující téma nerovnosti žen v otázkách rodinných a milostných vztahů, která je do značné míry legitimizována samotným muslimským náboženstvím[5]. Bazaar (1982) poukazuje na smutný osud mnoha dívek z komunity hajdárabádských muslimů, které jsou svými rodinami z majetkové nouze doslova prodávány bohatým muslimům (Indům i Arabům) ze zemí Perského zálivu. Komerčně úspěšné romantické drama Nikaah (1982) zase připomíná islámskou praktiku "zapuzení" (talák), díky níž se může muž velmi snadno rozvést se svou manželkou, přičemž ona samotná takovou možnost nemá. Ve snímku B. R. Chopry se ovšem tahle zdánlivá výhoda obrací i proti mužskému protagonistovi, neboť ten svou milovanou družku bez rozmyslu zapudí ve výbuchu hněvu a předpisy šar"íe nedovolují, aby ji opět pojal za manželku, pokud předtím neprojde manželstvím s jiným mužem.
Rozplynutí v hlavním proudu
Na snímku Nikaah je zajímavé, že se sice námětově blíží proudu paralelních muslimských sociálních dramat, avšak zápletkou postavenou na principu milostného trojúhelníku, zahrnutím tanečních scén a zdobnou výpravou se zařazení mezi realistické a "klubové" filmy viditelně vzpírá. Film tak vlastně předznamenává další zlom v konvencích děl zaměřených na muslimy, jež začaly na přelomu tisíciletí opětovně splývat s běžnou bollywoodskou produkcí, až se v ní zcela rozpustily.
Tomuto vývoji nepřehlédnutelně napomohl novinář a filmař Khalid Mohammed, již zmíněný jako scénárista spolupracující se Shyamem Benegalem, když si sám zrežíroval filmy Fiza (2000), Tehzeeb (2003) a Silsiilay (2005). Stejně jako ve svých předchozích scénářích se zaměřil na sociální problémy muslimské komunity a jako hlavní postavy si zvolil ženy; realističnost a civilnost ovšem vyměnil za základní schémata komerčního filmu. Jako příklad může posloužit hned jeho režijní debut, jenž se odvázně věnuje málo reflektovaným otázkám komunálního násilí, ale činí tak na diváckým vděčném multižánrovém podkladu, který kombinuje prvky detektivky, něžné romantické komedie i akčního snímku, kde nechybí fetišistické zpomalené záběry na "hrající" svaly tehdy začínajícího Hrithika Roshana.
Konec éry pokojného soužití
To už ale poněkud předbíhám. V průběhu 90. let se totiž převažující pohled Bollywoodu na muslimy opět radikálně proměnil, jak se Indie začala otevírat Západu, otupovala se citlivost některých tabu a ve světě zesílila aktivita radikálních muslimských hnutí. Od té doby se muslimové v indických filmech vůči hinduistické majoritě neobjevují ve vztahu integračním, nýbrž konfliktím.
O tom se více dočtete v příštím článku.
[1] - Paralelní film je zastřešující pojem pro všechna filmová díla, která se svým pojetím vymykají normám indického mainstreamu, většinou se jedná o náročnější, klubové snímky. Je také třeba připomenout, že ve zmiňovaném období se v mainstreamovém proudu dařilo snímkům o muslimských kurtizánách, které jsem ovšem kvůli jejich těsné spjatosti s klasickými historickými a sociálními snímky probral již v předchozím dílu série.
[2] - Goa zůstala portugalskou kolonií až do roku 1961, kdy byla po krátké vojenské invazi anexována Indickou republikou.
[3] - O klasických muslimských sociálních filmech (vznikajících přibližně mezi lety 1940 - 1970) se blíže zmiňuji v prvním díle série.
[4] - Komunalismem se rozumí polarizování občanů (především na základě náboženského klíče), jež se často projevuje vyzýváním k "rázným krokům" vůči "těm druhým" a v krajních případech také otevřeným násilím. O komunalismu v Indii jsem se zmínil ve dvou starších článcích - zde a zde.
[5] - Nerovnému postavení žen hinduistických se v posledních letech zase věnuje množství mainstreamových bollywoodských snímků. Ve filmu Dor (2006) je to dokonce právě nezávislá a emancipovaná muslimka, kdo pomůže mladičké hinduistické vdově vzepřít se represivním tradicím a vrátit se zpět do normálního života.
Pozn: Uvedené postřehy jsou z převážné části mé vlastní, čerpal jsem však i z knih Filming the Gods: Religion and Indian Cinema (napsala Rachel Dwyer) a Islamicate Cultures of Bombay Cinema (napsali Ira Bhaskar a Richard Allen).


Abstract: Sněhové jazyky opět komplikují dopravu v Česku, v pátek ráno se tvořily na střední a jižní Moravě i na západě Čech. Na Rychnovsku, kde od čtvrtka trvá kalamita, zůstávají neprůjezdné tři vedlejší silnice. Silničářům v Karlovarském kraji dochází sůl, solit budou jen hlavní silniční tahy. Podle meteorologů sněžení a mráz potrvá i o víkendu.

Sněhové jazyky opět komplikují dopravu po celé zemi

Na Rychnovsku i nadále platí kalamitní stav, který silničáři kvůli závějím a sněhovým jazykům vyhlásili ve čtvrtek dopoledne. Zatímco ve čtvrtek bylo neprůjezdných sedm úseků silnic, v pátek odpoledne zůstávaly neprůjezdné tři úseky vedlejších cest v Orlických horách a silničáři pracovali na jejich zprůjezdnění.
Ujetý sníh krytý posypem leží na vozovkách nižších tříd na severním a jižním Plzeňsku. Nasněženo je i na cestách na Tachovsku a Stříbrsku. Na Šumavě se uježděný sníh drží i na některých hlavích tazích. Sněhové jazyky se ale tvoří na Karlovarsku. Menší silnice na Ústecku kryje upluhovaný a posypem ošetřený sníh.
Dálnice D1 je s opatrností sjízdná. Dálnice D5, kterou ve čtvrtek zablokovaly asi dvě desítky nehod, je bez potíží sjízdná. Dálnice D8 je bez sněhu, na úseku přes Krušné hory se objevila mlha.
Většina hlavních silničních tahů v Česku je sjízdná, sníh a náledí se však přesto podepsaly na řadě dopravních nehod.
Jízdu se zvýšenou opatrností doporučují silničáři motoristům v Olomouckém kraji. Na silnicích na Prostějovsku, Šumpersku a Jesenicku ležel rozbředlý nebo ujetý sníh, z Prostějovska a Přerovska navíc silničáři hlásili sněhové jazyky. S ledovými kolejemi a návějemi se setkají motoristé na Valašsku, na některých místech Vsetínska navíc viditelnost snižují husté mlhy. Se sněhovými jazyky se potýkali cestáři i na Brněnsku, tvoří se třeba na silničním tahu Brno-Vídeň. Na Jihlavsku a Žďársku dál znesnadňují cestování sněhové přeháňky.
V jižních Čechách ráno znovu nasněžilo, potíže jsou zejména na Prachaticku a celé Šumavě, kde kamiony projedou jen se sněhovými řetězy. Na Churáňově naměřili minus 11,5 stupně Celsia. Také odpoledne bude sněžit a mrznout, tvořit se budou sněhové jazyky. Většina komunikací ve Středočeském kraji je mokrá a se zvýšenou opatrností sjízdná. Na menších cestách leží sněhová kaše. Provozu bránila nehoda v Příbrami.
Zajímají Vás detaily počasí příštího týdne? Podívejte se na aktuální předpověď počasí.


Abstract: Ve středočeských nižších fotbalových soutěžích se pohybuje už roky a slovo korupce tam prý není zcela neznámý pojem. "Řekl bych, že dvacet procent zápasů je v tomhle směru podchycených," říká jeden z fotbalistů, který si přál zůstat v anonymitě.

Fotbalista z nižší soutěže: Každý pátý zápas smrdí korupcí, je to zlo

Co říkáte na to, že policie obvinila kvůli korupci ve středočeských nižších soutěžích 25 lidí?
Už na začátku podzimu jsem od jednoho rozhodčího slyšel, že policie něco vyšetřuje a pár lidí na to pěkně dojede. To se obecně vědělo.
Takže výrok sportovního ředitele Středočeského fotbalové svazu Krajle, že o ničem neví, je nesmyslný?
Když o tom věděli hráči i rozhodčí, pochybuji, že by to nevěděli na svazu. Všichni tušili, že se něco děje. A dost rozhodčích mělo strach. Fotbalu to ale pomohlo.
Jak to myslíte?
Od té doby se situace hodně uklidnila. Až na výjimky byla většina zápasů čistých, což mě mile překvapilo. Nechci říct, že se to úplně vyčistilo, ale rozhodčí si dávali bacha.
Takže korupce ve Středočeském kraji existuje?
Stoprocentně. Každý pátý zápas smrdí. To už člověk vidí, když podává rozhodčímu ruku. Jakmile vám dá leklou pajdu, je to jasné. V kraji jsou známé kluby, které si takhle pomáhají. Nikdo s nimi nechce hrát. Dokonce se mluví o tom, že se peníze nevyplácejí na místě, ale až po sezoně podle toho, kolik týmy získají bodů. Jejich počet se vynásobí předem stanovenou částkou, pak se to dá někomu, kdo peníze dělí dál.
Kolik se běžně nabízí rozhodčím za zápas?
Za výhru klidně pět tisíc korun. Je to zlo. Ale zase bych neřekl, že je to úplná džungle. Vidím tady posun, čím dál víc klubů jde čistou cestou a rozhodčím nedávají ani korunu. Problém je v tom, že se do vedoucích funkcí, a neplatí to jen pro Středočeský kraj, dostávají bývalí rozhodčí, kteří to kryjí. I proto se s tím dá těžko bojovat.


Abstract: Jak nám potvrdil marketingový ředitel EuroTelu Aleš Damm, společnost EuroTel podepsala roamingovou dohodu s....

EuroTel roamuje s Iridiem

Jak nám potvrdil marketingový ředitel EuroTelu Aleš Damm, společnost EuroTel podepsala roamingovou dohodu s provozovatelem sítě Iridium LLC. Podle této dohody mohou uživatelé sítě EuroTel využívat služeb sítě satelitních telefonů Iridium (samozřejmě po jejím spuštění) a uživatelé sítě Iridium mohou na území České republiky používat k telefonování z duálních telefonů sítě EuroTel GSM Global.
V praxi to sice pro uživatele sítě EuroTel chtivé telefonování v síti Iridium znamená nutnost výměny SIM karty, na druhou stranu to znamená dostupnost na celé zeměkouli v zásadě pod jednotným číslem. Vzhledem k tomu, že SIM karty sítě Iridium jsou technologicky vyspělejší, je třeba výměna, která se samozřejmě bude provádět v okamžiku, kdy to bude aktuální.
Již nyní tedy můžete přemýšlet, jaké osmimístné číslo začínající předvolbou +8861 vyhrazené "státu" Iridium budete chtít - čísla na přání budou možná, byť za drobný poplatek. Již nyní také můžete počítat s poplatky okolo 100-120 Kč za minuto hovoru ze sítě Iridium.
Je nepochybné, že podpis smlouvy s Iridiem je odpovědí na nedávno podepsanou dohodou RadioMobilu s Inmarsatem. Jistou - zatím značnou - výhodou satelitních telefonů Inmarsat je to, že již nyní jsou v provozu. Navíc datové a faxové přenosy, které jak u Inmarsatu, tak u Iridia budou na rychlosti 2400 bps, u Iridia poběží nejdříve koncem roku. Přesto: síť Paegas z roamingové dohody s Iridiem není venku a stále se jedná. Také EuroTel Bratislava je již velmi blízko podpisu roamingové dohody s Iridiem.
Relevantní odkazy: rubrika Iridium s kompletní informací o systému.


Abstract: Devatenáctiletého surfaře usmrtil v sobotu na západním pobřeží Austrálie žralok. Od začátku měsíce jde v oblasti o druhou oběť tohoto obávaného mořského predátora. Informovala o tom agentura AP.

Žralok zabil v Austrálii surfaře. Už druhého za měsíc

Mladík ve chvíli, kdy mu žralok zaútočil na nohy, surfoval s třemi přáteli asi 100 metrů od břehu v oblasti Riecks Point. Přátelé ho odtáhli na pláž a přes úsilí záchranářů se ho nepodařilo zachránit. Měl vážná poranění nohy a utrpěl srdeční záchvat, upřesnila místní policie.
Těžkým zraněním prakticky okamžitě podlehl také pětatřicetiletý surfař, kterého v oblasti napadl žralok 23. listopadu. Žralok mu totiž při náhlém útoku ukousl paži a kus nohy.
Úřady v sobotu okamžitě uzavřely na 24 hodin všechny pláže v oblasti a začaly útočícího žraloka hledat. Zdroje neuvedly, jaký druh žraloka mladíka napadl.
U pobřeží Austrálie se žraloci vyskytují běžně, ale smrtelných útoků je poměrně málo. V posledních 50 letech mají žraloci u Austrálie na svědomí v průměru jen o něco více než jednoho člověka ročně, dodala AP.


Abstract: Premiér Topolánek musel opakovaně vysvětlovat, jak je to s volvem jeho přítelkyně Talmanové. Jeho vládu pod tlakem opustila ministryně Kuchtová. Objevily se i spekulace, že Paroubek nabízí vládě toleranci za místo šéfa Sněmovny pro sebe. Jak se na všechny tyto věci dívá premiér?

Proč vás to auto tak zajímá? divil se Topolánek

Pane premiére, vydržíme tady spolu u rozhovoru tu původně dohodnutou hodinku?
Nepochybně.
Víte, v pondělí jste na tiskové konferenci říkal, že novináři jsou žumpa a že někteří jsou zkorumpovaní, což si já nemyslím.
Mediální scéna je žumpa. Jsou ale novináři, kteří profesionálně zvládají svoji práci, a jsou jiní, kteří to nezvládají. Je to stejné jako v každé jiné profesi.
Třeba u politiků?
Samozřejmě. Je to stejné. A já jsem nikdy netvrdil, že je to jinak.
Nechápu v této souvislosti jednu věc. Jiří Paroubek několik hodin po loňských volbách ve svém známém emotivním projevu obvinil některé novináře, že jsou v žoldu ODS. No a teď vy tvrdíte, že píší podle toho, jak si usmyslí předseda sociální demokracie. Nevidíte v tom rozpor? Není to naopak důkaz, že novináři pracují dobře?
Nevím. Ale nemám rád nejrůznější kampaně. Jiří Paroubek ukázal prstem na Ivana Langera, že to byl on, kdo vynesl na veřejnost onu takzvanou Kubiceho zprávu. Na základě toho bylo odposloucháváno několik desítek telefonních čísel lidí, kteří s tím neměli nic společného. Na základě toho měly špičky sociální demokracie de facto možnost kontrolovat svého největšího soupeře -ODS. A o tom média buď mlčí, nebo to popisují velmi ploše.
Ale tím jste mě příliš nepřesvědčil, že někdo píše podle toho, jak Jiří Paroubek píská.
Podobných příkladů mohu uvést 350. Já mám rád investigativní novinařinu, pokud jsou uváděna pravdivá fakta a pokud nejde, jak se ale u nás dost často stává, o píárové zprávy nějakých agentur, a pokud nejde o mediální kampaně. Co je na autě mé přítelkyně špatně? Kde je problém?
Dejte mi prosím nějaký zcela konkrétní příklad. Zatím jste mě vůbec nepřesvědčil.
Přece teď rozebíraný případ auta koupeného Lucií Talmanovou je evidentně píárová kampaň.
Koho kampaň?
To já netuším.
A kdo to tedy tuší?
Jestliže za něčím nic není, tak neexistence ničeho se dokazuje jen velmi složitě.
"Opozice může dobře plnit svoji roli, kterou má. Nebo bude jen destruovat práci Sněmovny, jak to vidíme dnes."
Ale politici podobným způsobem hodně často a hodně rádi hovoří o novinářích. Pak se většinou ukáže, že pravda je jiná.
Kdybyste měl za sebou tu štvavou kampaň loňského roku, tak hovoříte jinak.
Teď netuším zase já, proč za obyčejnými dotazy o nějakém autě vidíte hned kampaň?
Protože já mám těch kampaní proti mé osobě za sebou několik. Jsou neuvěřitelné a často jsou to i provokace. Nemám strach o sebe. Ať se novináři do mě pouští za to, co dělám špatně. Ale ať neohrožují lidi kolem mne, což se děje. Důsledek činnosti médií velmi ovlivňuje život kolem mě a já tvrdím, že to je nekorektní.
Ve čtvrtek jste ve Sněmovně hovořil o autě vaší partnerky Lucie Talmanové. Dobře, ale proč jste podobně nereagoval už předtím a nevysvětlil to? Mnoho otázek by se pak asi vůbec neobjevilo.
Nikdo se mě na to neptal.
Skutečně?
Vždyť se mě osobně nikdo předtím na žádné podrobnosti neptal. Až tento týden.
Čtu o tom už nejméně dva týdny. Myslím, že se vás ptal kdekdo.
To je lež! Nikdo se mě na to neptal a nikdy jsem ani netušil, že podobná situace může vzniknout u tak standardní věci.
Některé otázky na vás jsou přece v tomto případě dávno známé. Vy jste je neviděl a nečetl?
Proč bych je měl vidět a znát? Nečtu noviny. Poprvé se mě na to ptali před 14 dny na tiskové konferenci, kdy jsem na otázku, zda je pravda, že Lucie Talmanová je vlastníkem vozu Volvo, odpověděl: "Ano, a to je snad dobře, že máme auto. "Druhá otázka byla: Je pravda, že jezdí s brněnskou značkou? Na to jsem odpověděl, že to pravda není. To byly jediné otázky, které jsem v té věci tehdy dostal. A proč by to mělo někoho zajímat? Nic v tom není.
Zajímá, protože jste premiér. My jsme vám z redakce otázky také poslali, možná k vám jen nedorazily.
Jenže osobně se mě předtím nikdo nezeptal. Proč mám proboha vysvětlovat něco, kde nic není? Znamená to snad, že když si koupím nový oblek, tak to mám hlásit Mladé frontě DNES? To je přece úplný nesmysl!
Jste předseda vlády, významný politik země, a proto se novináři ptají i na věci ohledně vašeho majetku. To není nesmysl.
Koupili jsme si ojeté auto. Auto, které jsem měl občas předtím půjčené. Protože jsem nechtěl vždy jezdit s ochrankou. Nevím, co je na tom špatně! Kde je problém?
No vidíte, teď jste odpověděl hned na dvě z položených otázek. A nerozčilujte se.
Proč bych to vysvětloval, když se nikdo neptal! Ty otázky navíc přišly až tehdy, kdy se Jiří Paroubek dostal do problémů, protože se ukázalo, že mu nesedí příjmy a výdaje. Museli být asi novináři naštvaní, že u Topolánka něco podobného nenašli. Nemám žádný nesoulad mezi příjmy a výdaji! A já jsem to auto nekoupil!
Nerozčilujte se...
... to auto je taková ptákovina. Je to absurdní.
Opakuji, že kdybyste to vysvětlil dříve, tak se možná nic neděje.
A komu, když se mě osobně nikdo předtím neptal? Když už se ptali, tak to byly otázky, na které neznám odpověď. Proč bych odpovídal na podobné věci? Proč? Navíc se mě někteří novináři ptali drzým způsobem. Nemám pak jediný důvod odpovídat. Na sprosté otázky zásadně neodpovídám.
Opakuji, abyste se nerozčiloval. Já se ptám v klidu a slušně.
Dobře, ale to je normální kampaň, která se proti mně vede. Nemá to reálný základ. Ohrožuje to moji přítelkyni a mého malého syna a lidi kolem mě. Například někdo nafotil cizí auto a dal to někam do novin. A tvrdilo se pak, že je to naše auto. Tím byl někdo cizí velmi ohrožen. To je podle vás profesionální a korektní práce?
To netvrdím.
Tak o co vám jde?
O to, abyste mi v klidu odpověděl na otázky kolem vozu, který jste si s Lucií Talmanovou koupil.
A kde je ta hranice? Je to oblek? Boty? Auto? Co mám ještě hlásit ze svého soukromí? Auto bylo za 400 tisíc.
Vidíte, další otázku jste zodpověděl.
Co je na tom ale tak zvláštního, že jezdíme v ojetém autě?
Zvláštní to skutečně není. Jenže mnoho lidí si myslí, že vám ho dal váš přítel Marek Dalík a že by za to mohl chtít nějaké protislužby.
Fakt si myslíte, že když se naše společné příjmy s Lucií Talmanovou pohybují kolem dvou set tisíc měsíčně čistého, máme nějaký problém koupit si takové auto?
Nemáte, proto by bylo dobré věc vysvětlit a už se můžeme věnovat něčemu úplně jinému.
Vždyť na to existují všechny smlouvy. Co je na tom divného? Aby byly ty smlouvy, tak jsme to koupili právě přes bazar. Už i my jsme tak paranoidní, že jsme to prohnali přes oficiální smlouvy, oficiální garance, aby si někdo nemohl nic k tomu vymyslet. Žádné peníze z ručky do ručky. Přesto se ale odehrává to, co se odehrává. Proto v tomto případě neustoupím a nebudu to nikomu říkat a vysvětlovat! Není k tomu žádný důvod. O nic zvláštního nešlo.
S tím autobazarem jste odpověděl na další z dlouho pokládaných otázek. Teď se vás, opět v klidu, ptám na další věc: Bylo předtím to volvo Marka Dalíka?
No nebylo Marka Dalíka.
A proč jste to dávno neřekl?
Vždyť je to jedno, co říkám, i tak si to někdo napíše, jak chce. Řekne se, že bylo jeho přítelkyně, a to je, jako kdyby bylo jeho. Co s tím mám dělat? Jak to mám pak znovu a znovu vysvětlovat? A kdyby bylo stokrát Marka Dalíka, tak po tom nic nikomu není.
Pokud máte doklady, že jste ho normálně koupil, tak by to bylo jedno. Vzniká jen otázka, zda to nebylo za nějakou protislužbu.
Naprosto nic nevzniká! Vzpomínám si na někdejší kampaň vašich novin v souvislosti s případem Kořistka, kdy Dalíka dokonce zavřeli. On ale nic neudělal. Vy máte v redakci nějaké důkazy? Kde jsou? Odpovíte na tyto otázky?
Popisovali jsme tehdy okolnosti toho případu, nepsali jsme, že je někdo vinný. A opakuji, že je skutečně lepší a normální otázky kolem volva jednoduše vysvětlit.
Ne! Ne! Ne! Já jsem řekl úplně všechno, co bylo potřeba. Způsobem, který jsem sám uznal za vhodný. Pravidla přece v tomto neurčují novináři. Pokud si to myslí, tak se mnou to fungovat nebude.
Tak se teď podrobněji podívejme na to, jak fungujete ve vládě. Tento týden ministryně školství Dana Kuchtová oznámila, že v dalších dnech podá demisi. Je to skutečně pouze kvůli tomu, že peníze na jeden z fondů Evropské unie, který spadá pod její ministerstvo, přijdou pozdě? Není za tím ještě něco jiného?
Dana Kuchtová ještě vládu neopustila. Až dostanu tu rezignaci do ruky, tak to bude pravda.
Kuchtové si vážím za to, že se rozhodla odstoupit
Počkejte. Vy si myslíte, že nakonec neodstoupí?
Ne. Vy hovoříte o něčem, k čemu jenom dojde. Ale odpovím na tu předchozí otázku. Vylučuji, že by to byl jediný důvod. Zásadní věc ovšem je, že pokud by Dana Kuchtová zvládla personální a věcné problémy na ministerstvu, tak bych ji nenutil k odstoupení. To, že nakonec rezignovala sama, je odrazem určité diskuse i ve Straně zelených.
Položím tu otázku jinak. Chtěl jste ji odvolat jen kvůli evropským fondům?
To by nebyl jediný důvod.
Jaké jsou ty další?
Nebudu z toho dělat žádnou aféru. V lednu, když přišla na ministerstvo, si určitě stanovila priority, ale zřejmě si je nestanovila správně. Zabezpečení programů na čerpání peněz z EU nebylo zvládnuté. Nebyla také schopna moderovat velice komplikovanou diskusi mezi výzkumnou a průmyslovou obcí ani vést dialog s rektory škol.
Rektoři si například myslí, že ty peníze přijdou automaticky na univerzity. Jenže tak to není. Evropská komise chce, aby průmysl řekl, jaké budeme mít projekty a kam půjdou. Aby to prostě nebyly jenom projekty pro projekty, aby se daly očekávat konkrétní použitelné výsledky. Nepodařilo se jí podobné diskuse zvládnout.
Prý byste ji nenutil k odstoupení, kdyby řešila už před časem některé personální věci na ministerstvu. Je to tak?
I to byla jedna z věcí, které se měly řešit.
Ale její demise vyvolává určité pnutí u zelených. Nemůže to nakonec ohrozit celou vládu?
Nebudu komentovat vnitřní situaci u našeho koaličního partnera. Dana Kuchtová se zachovala velmi korektně jak k samotné vládě, tak ke koalici jako takové.
Proč si to myslíte?
Ona nemá zájem destabilizovat vládu. Je reprezentantem poměrně velmi silné skupiny Strany zelených, má u nich vlivné postavení a je si vědoma té odpovědnosti. Proto ten problém řešila tak razantně sama a nenechala dál proudit spekulace. Pokládám její odchod a její reakci za jednu z mála dobrých zpráv o politické kultuře v této zemi v posledních letech. Takto odchází člověk, který má nadále zájem na podpoře určitých programových věcí. Vážím si jí za to a myslím to naprosto upřímně.
Takže rozpadu koalice se kvůli tomu neobáváte?
Daleko větším ohrožením koalice než Dana Kuchtová je skupina v ODS kolem Vlastimila Tlustého. To je zcela evidentní.
Vy máte jako předseda vlády kukaččí hnízdo přímo ve své straně?
Mám. Samozřejmě.
Už tušíte, jakým směrem se výběr kandidáta na nového ministra či ministryni školství bude ubírat?
Já ho vybírat nebudu, i když jmenování je nakonec na mně. Určitě mi ale zelení nebudou vnucovat někoho, na koho by nechtěli znát můj jasný názor.
V Hospodářských novinách jste ve čtvrtek řekl, že si na tom místě představujete manažera, pokud možno s ekonomickým vzděláním.
To je můj osobní pohled, který nemusí u zelených hrát žádný velký význam. Já je nebudu omezovat. Když přijdou s člověkem, o kterém budeme přesvědčeni, že je schopný teď v určitém zrychleném režimu krizového řízení zvládnout problémy, tak mi je celkem jedno, jestli to bude třeba učitel, či zdravotník.
Když jsem k vám tady ve Sněmovně přicházel, odcházela od vás Kateřina Jacques. O ní se také spekulovalo jako o možné ministryni školství. Nedojednávali jste to tady?
Ne. To byla náhoda, že jste se minuli. Ona nemá ambici být tou ministryní. Chce dál vést poslanecký klub zelených a vede ho dobře. Nemám pocit, že to bude Kateřina Jacques, a navíc ani nemám pocit, že by po tom toužila.
Problémy s penězi z Unie má několik ministerstev
Ptal jsem se některých ministrů vlády za ODS a ti mi říkali, že hodně podobné problémy s penězi z evropských fondů jako na školství existují například i na ministerstvu pro místní rozvoj. Proč tedy netlačíte na ministra Jiřího Čunka, aby se také poroučel?
To si zkusme rozebrat.
Tak rozebírejte.
Existuje v tomto případě 24 operačních programů a 17 smluv je v naší národní gesci. Počet těch programů je největší problém a ani Dana Kuchtová ho nezavinila.
Kdo to zavinil?
Bývalé vlády. Programy se koncipovaly podle resortů. To byla největší tragédie, kterou sociální demokraté mohli udělat. Už s tím nikdo nehne. Z tohoto faktu pramení skoro všechny problémy. Máme špatně nastavené vstupní podmínky, těžko se to koordinuje a kritika Evropské komise je pak samozřejmě pravdivá. Není už však možné v současnosti změnit počet jednotlivých programů a jejich náplň.
Neodpověděl jste mi na to, zda přijdou pozdě i peníze kvůli problémům na ministerstvu, které vede Jiří Čunek.
U některých programů skutečně ještě existují problémy, ale ty jsou spíše na straně regionů než vlády. My jsme se po zralé úvaze přitom rozhodli upřednostnit při přijímání peněz právě regionální operační programy. V některých věcech je ale poněkud nepružná také Evropská komise.
"Myslím si, že vám do toho nic není. Je určitá hranice, kam vás mohu, ale nemusím pustit." Kde jsou další problémy s evropskými fondy?
Částečně na ministerstvu životního prostředí s vodohospodářskými projekty. Intenzivně se to řeší a doufám, že k žádnému fatálnímu zpoždění tam nedojde.
A tlačíte tedy taky tak razantně na šéfy svých koaličních partnerů, kteří jsou ministry, na Jiřího Čunka a Martina Bursíka, aby to řešili a zlepšili?
Jistěže ano. Nikde ale nebyl a není tak velký problém jako s programem Věda a výzkum pro inovaci na ministerstvu školství, kde je jasné, že letos už se peníze čerpat nebudou.
Někdy může být veřejnost z toho celého zmatena. Je to nastavené tak, že nakonec ty peníze z fondů Evropské unie přijdou? I když budou mít někdy zpoždění?
To, že bychom nedočerpali někde nějaké peníze, to nehrozí. Možná, že budou později. Nejsme v tomto nejhorší. Je možné čerpat je ještě dva až tři roky po roce 2013. Riziko, že bychom o ně přišli, ale neexistuje.
To říkáte jako premiér země? To zaručujete?
Jistě. Daleko větší problém mám s tím, zda bude umístění těch peněz správné. V tomto smyslu mě nějaká zpoždění v řádu několika měsíců neděsí. Dokonce se teď z toho alespoň pořádně poučíme. Musíme se ale připravit na jednu další důležitou věc, o které se dnes tolik nemluví. Po roce 2013 budeme do rozpočtu Evropské unie podle všeho více přispívat než dostávat. Budeme si muset zvykat na tuto postupnou odvykací kúru s menším množstvím peněz z Bruselu. Musíme na to myslet už dnes.
Ptal jsem se na evropské fondy i proto, že jsme nevyčerpali ani polovinu peněz v letech 2004 až 2006, tedy za vlád Vladimíra Špidly, Stanislava Grosse a Jiřího Paroubka.
Víte, ale úplně všechny peníze nevyčerpala žádná země. Česká republika ani při tomto špatném výsledku nebyla nejhorší. Myslím si však, že vyčerpat se dalo v těch letech tak maximálně kolem šedesáti procent. Nebyli jsme na to ještě dobře připraveni. Kritizuji předchozí vlády, a oprávněně, za mnoho věcí, ale tento problém nebyl pouze na straně naší administrativy.
I když jsme si sami vytvářeli nejrůznější bariéry nad to, co chtěla Evropská komise. Schopnost žadatelů o peníze a kvalita jejich projektů také často nebyla moc vysoká, a proto se toho tolik nepodařilo získat. Já přitom nejsem žádným přítelem těchto strukturálních evropských fondů. Pokládám to za drahé a těžkopádné řešení. Všichni si od toho také slibují víc, než to vůbec může přinést.
Jak by se to dalo změnit?
Kdybych měl takovou moc, jako že ji nemám, stačily by tři či čtyři operační programy. Kdyby to udělaly vlády před námi, byli bychom dnes v jiné pozici. Evropská komise například oprávněně kritizuje překrývání našich jednotlivých programů.
Paroubek nic nenabídl, se mnou nemluvil
Další věc, která se tento týden objevila, je nabídka šéfa ČSSD Jiřího Paroubka...
... nic nenabídl.
* Údajně nabídl tolerování vládě v době před a v čase předsednictví Evropské unie v roce 2008 za to, že by byl zvolen do čela Poslanecké sněmovny. Hovořil s někým z ODS o této variantě a co tím myslel?
Nerozumím tomu, nikdo mi nic nenabídl. Potkáváme se ve Sněmovně a potkali jsme se tento týden i na konferenci o prezidentské volbě v Senátu. O ničem takovém jsme vůbec nemluvili. Nevím, komu to nabídl, možná taková skupina někde existuje.
Jestli za to opět nemohou novináři.
A víte, že je to možné? Jediný, který se na to ptal, byl váš redaktor pan Kopecký. Připadá mi to jako hodně uměle vybuzená otázka. Žádný reálný základ to zatím nemá.
A kdyby reálná byla, zajímala by vás?
Ta nabídka není nezajímavá z toho hlediska, že určitá míra tolerance v době českého předsednictví Evropské unie by byla potřebná. Bylo by to v tomto období normální a přínosné. Administrativa i její reprezentanti totiž bývají v tom čase hodně vytíženi evropskou agendou a je pro zemi dobré, že opozice pak vládu toleruje.
Budeme v té době vést zasedání různých ministeriád, má být organizován summit EU-USA a dalo by se vyjmenovat mnoho dalších důležitých věcí.
Chtěl byste o tom s Jiřím Paroubkem jednat?
Pokud chce někdo jednat o tom, jaká bude role opozice v průběhu evropského předsednictví a co od toho očekáváme a jakou spolupráci nabízíme, tak je to relevantní. Ale spojovat to s nějakými posty, o tom nikdo s nikým nehovořil.
Politici dost často o něčem hovoří jako o nemožné věci a pak se to nakonec stane. Takže vyjednávání s Jiřím Paroubkem o tom, že by byl šéfem Sněmovny, nepřichází v úvahu?
Udivuje mě, že se na to ptáte právě vy.
Co vás na tom udivuje? Dělám svoji práci. Existuje nějaká informace, tak se ji snažím ověřit.
Vždyť se známe léta a vy víte, že nepřistupuji na podobné jednoduché černobílé kšefty.
Ani kdyby se to mělo týkat prezidentské volby a bylo by to v příštím roce za opětovné zvolení Václava Klause prezidentem?
Takhle prostá politika není. Pokud o tom někdy Jiří Paroubek mluvil, možná tedy ano, ale určitě ne se mnou. Dokonce ani ne s vedením ODS. Pokud se vedou nějaké kuloární diskuse o volbě prezidenta, zasloužilo by si to reprezentativnější obsazení, protože já jsem u toho rozhodně nikdy nebyl. A že by se vedly beze mne? Tomu nevěřím.
Zkusím tu otázku posunout trochu dál. Kdyby přišla nějaká nabídka spojená s volbou prezidenta, slyšel byste na ni?
Nikoli. Rádi zasedneme s opozicí ke kulatému stolu o zdravotnictví, o energetické politice, o důchodové reformě, o zahraničních otázkách, či dokonce o otázce amerického radaru. Opozice například v případě radaru spolupráci totálně bojkotuje.
Se slzou v oku musíme vzpomínat na takzvanou nulovou toleranci ODS v minulém volebním období, při které vláda prosadila padesát procent své legislativy. Žádný jednoduchý kšeft s posty nebude. Opozice může dobře plnit svoji roli, kterou jako opozice má. Nebo bude pouze destruovat práci Sněmovny, tak jak to vidíme dnes.
Nakonec budou lidé s reformami spokojeni
S opozicí se potýkáte a budete potýkat zejména při prosazování dalších reforem. Vy jste řekl, že byste chtěl přivést Česko do evropské špičky. Myslíte si, že vaše dvě dcery a dva synové už budou žít za nějaký čas v uvozovkách v úplně jiné zemi?
První roky po sametové revoluci byly transformační. Byl to přechod z bodu A, což byla centrálně řízená ekonomika, do bodu B, což byla tržní ekonomika. A také se jednalo o přechod od vlády jedné strany k pluralitní demokracii. Tyto procesy jsou ukončeny. Permanentní změny ovšem probíhají ve všech evropských zemích.
Takže to nikdy vlastně neskončí?
Ptáte-li se mě, kdy bude po reformách, říkám, že vždy bude po reformách, které nahradí další reformy.
Od parlamentních voleb uplyne za chvilku už rok a půl. Pořád si myslíte, že to, co chcete udělat do konce volebního období, tedy do roku 2010, se vám podaří?
Zatím všechno, co jsme řekli, že bude, prošlo. Je už ale něco jiného, v jaké podobě. Samozřejmě, že to není tak, jak by si to osobně představoval Mirek Topolánek. Jenže máme koaliční vládu a situace ve Sněmovně je také známá.
Jaké velké změny nás čekají v nejbližší době?
Chceme předložit první etapu důchodové reformy, a to už do konce roku. Předložíme návrhy zákonů, které mají odstranit další bariéry při podnikání. Připraven je nový živnostenský zákon a ten bude zásadním průlomem. V příštím roce bude pokračovat zdravotnická reforma.
Budeme rychle pokračovat ve výstavbě dopravní infrastruktury, kterou minulé vlády zanedbávaly, věnovat se musíme dál potírání korupce. Připravujeme zvýšení flexibility pracovního trhu za pomoci projektu zelených karet pro cizince. To je naprosto zásadní věc. Dnes je v některých regionech vysoká nezaměstnanost, ale přitom tam už ani neseženete dělníka či technického pracovníka.
Výrazně zpřísníme postihování černé práce a výplatu sociálních dávek pro ty neaktivní, kteří práci nehledají nebo se jí vyhýbají. Liberalizovat se musí i zákoník práce. Chceme digitalizovat státní správu, abychom lidem ulehčili jednání s úřady, především aby se odbourala byrokracie a vše bylo rychlejší. To dnes řeší ministerstvo vnitra, budoucí ministerstvo vnitřních věcí.
Moment, vy přejmenujete ministerstvo vnitra?
To je formální. Aby ten resort nebyl vnímán jen jako silový, ale jako úřad mající na starosti celou veřejnou správu a co s ní souvisí.
Vypadá to, že v zemi nezůstane kámen na kameni.
Prakticky ve všech záležitostech života našich občanů dojde v tomto volebním období k mnoha podstatným změnám. Ten důvod je jasný -chceme být v Evropě na špici, ne někde uprostřed.
Dokázali jste zatím ty reformní kroky dobře vysvětlit? Podle průzkumů to vypadá, že ne.
Občany ale mnohé kroky příliš nezajímají.
To si nemyslím.
Já si to myslím. Možná lidi více zachytili čtyři nebo pět vyzobaných rozinek, ale mnohé zásadní věci nezajímaly fakticky vůbec nikoho. Teprve teď si to ti, kteří to nejvíce kritizovali, pořádně čtou.
Nejde jenom o nezájem o reformy, ale i o to, že mnoho lidí vám nevěří, že se to nakonec skutečně projeví v jejich peněženkách. Proč?
Spousta lidí nechápe všechny souvislosti, a proto změny nepodporují.
To už se projevuje na volebních preferencích ODS. V průzkumech z posledních týdnů vás už přeskočila sociální demokracie.
Úplně těm průzkumům nevěřím. Voliči ODS podle mě pořád věří koaliční vládě. Ano, lidi zajímají jen konkrétní výsledky. No a na některé výsledky si ještě budeme muset počkat. Neprojevuje se všechno hned. Je to ale více úloha médií, my ty věci vysvětlujeme pořád dokola.
Už zase za něco mohou novináři. Co nám ještě přišijete?
Ale to tak je. Média zajímají spíše střety. A také, zda něco prosadíme, a ne to, co prosadíme. I vaše otázky k tomu směřují. Obsah reforem už zajímá jen někoho. Míjíme se. Ale je pravda, že nemá smysl to novinářům vyčítat. Na druhou stranu je pak zřejmé, že úspěchy vlády marketingově prodávat zatím příliš neumíme.
Naučíte se to?
Někteří ministři umějí prodat své úspěchy, někteří neumějí. Marketing ale na politice není klíčový. Klíčový je konečný výsledek. Občané navzdory tvrzení opozice a médií zmiňované peníze po čase v peněžence najdou. A pak budou i více podporovat reformy.
Kolik potřebuje jedna politická garnitura času na to, aby mohla změnit zemi?
Alespoň dvě funkční období. Kdybychom přišli do prostředí, ve kterém se podařilo minulé vládě udělat zásadní opatření, například v případě veřejných rozpočtů, tak jsme dnes mohli být dál. Takto jsme se zdrželi.
Za hranice svého soukromí nikoho pouštět nebudu
Pane premiére, máte při své práci dost času na svého malého syna Nicolase?
To nahráváte?
Všechno nahrávám, abychom to oba měli pro kontrolu. To je přece přirozené. Považujete tu otázku za nevhodnou?
Do toho vám nic není.
Přijde mi to naopak jako obyčejná lidská otázka hodící se na konec rozhovoru.
Je určitá hranice, kam vás mohu, ale nemusím pustit. Nechci překračovat v tomto případě hranice. Nešmíruji vás v soukromí. Ale je to naprosto normální otázka, když se někomu narodí miminko. V konverzaci se považuje i za slušnost zeptat se na dítě.


Abstract: Máte v zimě suchou pokožku, nepřekonatelnou chuť k jídlu a nulovou motivaci jít si zacvičit? Nejste jediná. My vám poradíme, jak o své tělo pečovat v zimním období.

Tipy a triky, jak zůstat krásná a fit i v zimě

Zoufale mažete jednu vrstvu krému za druhou a vaše pleť je stále citlivá, suchá a svědivá. Čím to je? Dobroty, které vám zvednou náladuNedostatek slunečního světla snižuje hladinu serotoninu a to pak způsobuje horší náladu a může vést až k depresi.
Hořká čokoláda
Zvyšuje hladinu hormonů štěstí - endorfinu a serotoninu. Čokoláda by však měla obsahovat minimálně 70% kakaa.
Losos
Obsahuje Omega 3 mastné kyseliny, které mají vliv na snížení depresivní nálady.
Čočka
Je bohatá na vitamín B9 neboli kyselinu listovou. I její nedostatek může způsobit depresi. Nejnižší obsah kyseliny listové byl podle výzkumu naměřen u americké populace.
Paraořechy
Obsahují další důležitou látku – selen. Nízký obsah selenu je také spojován s výskytem deprese.
Mléko
Obsahuje syrovátku. Studie, kterou vydala univerzita Yale, ukazuje, že syrovátka zvyšuje hladinu tryptofanu v mozku, což přispívá k dobré náladě.Zima a chladný vítr narušují pokožku a její schopnost chránit se před vlivy vnějšího prostředí se tímto narušuje. S přibývajícím věkem také naše tělo ztrácí schopnost udržovat vlhkost. Výsledek? Pokožka je suchá, šupinatá a svědí.Chcete-li dostat svou pleť do co nejlepší kondice, začněte používat hustší hydratační krémy. Pokud se mažete lehčími krémy, přejděte v zimě na mastnější. Nejen vlhkost, ale i přirozená mastnota pomáhají udržovat rovnováhu pleti. Lidé si v zimě rádi dopřávají dlouhou horkou sprchu.Ta sice pomáhá odstranit suché odumřelé části kůže, ale na druhou stranu kombinace horké vody a drhnutí zbavuje kůži přirozených olejů. Místo toho se zkuste sprchovat maximálně deset minut vlažnou vodou a netřete kůži více, než je nutné.Ráno vstanete a je chladno a tma, večer se vrátíte z práce a je zima a tma… Jít v tomhle počasí běhat? Ani omylem! "Vašemu tělu trvá v zimě o něco déle, než se zahřeje. Cirkulace ve svalech je omezená, a proto i pohyb více bolí. Navíc budete mít pocit, že se pohybujete pomaleji než obvykle," říká Ashley Conrad, vyhledávaná profesionální trenérka, se kterou spolupracuje i řada hollywoodských hvězd jako Bradley Cooper či Kate Hudson. Její trik? Tři dobré zimní investice1. Teplé a pohodlné sportovní oblečení: noste kvalitní oblečení, které ve vašem těle udrží teplo bez ohledu na to, jaká je venku teplota.
2. Zvlhčovač vzduchu: Teplo, které vychází z topení do vzduchu, vysušuje kůži a tomu dokáže zvlhčovač zabránit.
3. Činky: Když se vám nechce zimou a tmou do posilovny, trénujte doma. Nepotřebujete ani moc prostoru, různé zvedání a výpady se dají cvičit i v malém pokoji."Běžte cvičit hned ráno po probuzení," radí trenérka. "Pokud nemůžete fungovat na lačný žaludek, dejte si předtím proteinový nápoj. Nastartuje vás a nebudete se cítit plní."Během zimy nás lehčí studená jídla jako saláty moc neuspokojují a vybíráme si raději vydatnější potraviny. Jíme raději tučnější jídla jako karbanátky, guláš či hranolky, která nás zahřejí.Mají ale vysoký obsah cukrů, tuků, sacharidů a tedy i kalorií. Lidé mají silnější tendenci v zimě přibírat proto, že jsou celkově méně aktivní a tráví víc času doma. Potřebujete sice více kalorií, abyste se v zimě zahřáli, ale rozhodně by neměla ustávat vaše fyzická aktivita. Řešení? Zůstaňte i přes zimu aktivní. Pokud budete sportovat stejně jako v jarních a letních měsících, spálíte více kalorií, abyste se zahřáli a ty pak teprve kompenzujte vyšším příjmem jídla.


Abstract: Mac OS X nebyl vždy tolik populární jako dnes. A popularita si na něm vybrala nemilou daň v podobě mnoha útoků ze strany hackerů.

Hackeři rozehráli koncert na počítačích Mac

Obliba Mac OS X roste spolu s takzvaným iPod a iPhone efektem. Podle výrobce bezpečnostních nástrojů F-Secure se na internetu objevují škodlivé programy, jejichž úkolem je v drtivé většině případů krást identitu uživatelů.
Malware se nyní specificky vytváří pro operační systém počítačů Macintosh.
"V posledních dvou letech jsme zjistili jeden nebo dva druhy malwaru, které útočily na počítače Macintosh. Od října už jsme ale objevili 100 až 150 mutací," vysvětlil Patrik Runald z F-Secure, jehož citoval britský list Financial Times (FT).
Takové zjištění může společnosti Apple dost uškodit, protože jednou z jejích předností byla právě relativní odolnost vůči útokům hackerů. Nejvíce útoků totiž tradičně směřuje vůči operačnímu systému Windows společnosti Microsoft. Windows je ale také jednoznačně nejpoužívanější operační systém, který běží na devíti z deseti počítačích.
"Jak se platforma společnosti Apple stává viditelnější, bude také častěji terčem útoku," podotkl analytik společnosti Endpoint Technologies Roger Kay. Apple v listopadu vydal aktualizaci, která měla vyřešit bezpečnostní nedostatky operačního systému.
"Bezpečnost bereme velmi vážně a v minulosti jsme se s hrozbou dokázali vypořádat dříve, než na ni doplatili uživatelé," reagovali zástupci Apple.
Lidé z F-Secure upozorňují rovněž na potenciální nebezpečnost aplikací třetích stran, které lidé instalují do systémů Mac OS X.


Abstract: Kandidát na ředitele tajné služby BIS Michal Koudelka se přišel ve čtvrtek dopoledne představit na bezpečnostní výbor poslanecké sněmovny. Do funkce jej na jednání oficiálně navrhl premiér Bohuslav Sobotka. Členové výboru Koudelkovu nominaci jednomyslně podpořili.

Budoucí šéf tajné služby Koudelka odkryl tvář. Musíme reagovat na hrozby, řekl

"Chci udržet BIS profesionální a apolitickou," řekl zákonodárcům Koudelka, o jehož budoucím jmenování ve středu jako první informoval server Lidovky.cz. Prohlásil také, že BIS musí být okamžitě schopna reagovat na hrozby, které před Českem mohou stát.
Koudelka nahradí Jiřího Langa, který požádal na začátku června o odvolání. Lang sám na jednání výboru Koudelku podpořil. Hlasování o nominaci na šéfa kontrarozvědky bylo jednohlasné napříč politickým spektrem. Jednotu ocenil Sobotka i Koudelka.
Předseda vlády řekl, že návrh předložil po zralé úvaze. Koudelka má podle něj dostatek profesních i lidských zkušeností pro to, aby mohl funkci ředitele BIS vykonávat. Odcházející ředitel Lang označil Koudelku za úspěšného manažera, jako ředitel oddělení kontrašpionáže prý dosáhl výborných výsledků, o kterých by se ale veřejnost neměla dozvědět. Za Koudelku se zaručil.
"Doufám, že služba bude pod mým vedením minimálně tak úspěšná jako pod vedením pana ředitele Langa," oplatil kompliment Koudelka.
Ministři by o jeho jmenování měli rozhodnout na jednání naplánovaném na 27. července. Do funkce by Koudelka mohl nastoupit v polovině srpna, řekl premiér.
Podle životopisu, který mají LN k dispozici, nastoupil jednapadesátiletý Koudelka do bezpečnostních služeb už v roce 1992. Po transformaci o dva roky později působil i nadále v Bezpečnostní informační službě. Od roku 2006 vede odbor kontrašpionáže.
Má prověrku na stupeň přísně tajné. Vystudoval České vysoké učení technické, konkrétně stavební fakultu. Zároveň absolvoval zpravodajský výcvik u britské tajné služby známé také jako MI6.


Abstract: Dohady o tom, kdo se stane novým vrchním žalobcem v Praze, nekončí ani poté, co se ministr spravedlnosti Pavel Blažek sešel s ústeckou návladní Lenkou Bradáčovou, která je adeptkou na funkci. Po jednání ministerstvo uvedlo, že se Blažek chce sejít s Bradáčovou znovu a na jednání dorazí i nejvyšší státní zástupce Pavel Zeman.

Blažek mluvil s Bradáčovou. Post vrchního žalobce zůstává neobsazený

Blažek i Bradáčová po jednání prohlásili, že si ve spoustě věcí rozuměli. Podle žalobkyně mají i podobný názor na připravovaný zákon o státním zastupitelství. Zatím se však o něm bavili pouze v obecné rovině. "Mluvili jsme třeba i o mé profesní dráze a také o mých právních názorech. Na řadu věcí máme skutečně shodný názor," dodala Bradáčová.Ministr se zároveň se žalobkyní dohodl, že se znovu sejdou příští týden. Na schůzku dorazí i nejvyšší státní zástupce Zeman. "Je vhodné, aby byl na jednání přítomen," prohlásil Blažek.Odmítl však komentovat, zda po další schůzce už řekne, koho na místo pražského vrchního návladního jmenuje. "Určitý časový limit ale existuje," dodal.Zeman navrhl jmenovat Bradáčovou pražskou vrchní státní zástupkyní již v červnu. Tehdejší ministr Jiří Pospíšil (ODS) byl připraven žalobkyni jmenovat. Než to stačil udělat, odvolal ho prezident na návrh premiéra Petra Nečase (ODS) z funkce. Spekulovalo se o tom, že právě chystané jmenování Bradáčové, která není u některých členů ODS příliš oblíbená, bylo důvodem Pospíšilova konce na ministerstvu. Předseda vlády to odmítl.Nově jmenovaný ministr Blažek se kvůli personálnímu obsazení VSZ sešel již v pondělí se Zemanem. Nejvyšší státní zástupce mu sdělil, že na návrhu jmenovat šéfkou VSZ Bradáčovou trvá. Ministr však o den dříve uvedl, že chce její jmenování probrat i se čtyřmi bývalými nejvyššími státními zástupci, a to s Renatou Veseckou, Marií Benešovou, Vítem Veselým a Bohumírou Kopečnou.Místo pražského vrchního státního zástupce se uvolnilo poté, co Pospíšil a následně i soud kvůli závažným chybám v důležitých kauzách odvolal Vlastimila Rampulu. Rampula spolu se svým náměstkem Liborem Grygárkem potom rezignovali i na funkce státních zástupců.


Abstract: S blížícím se obdobím vánočních nákupů rozšířila firma Compaq nabídku přenosných MP3 diskmanů o dva nové modely PM-1 a PCD-1 z řady iPAQ, které zaujmou jak bohatou nabídkou funkcí (samozřejmostí je podpora ID3 Tagů), tak i příjemnou cenou.

Dva nové MP3 diskmany od Compaqu

Neustále rostoucí popularita komprimovaných hudebních nahrávek přesvědčila i přední světové výrobce počítačů a počítačového příslušenství, že segment stolních i přenosných přehrávačů digitálních nahrávek může být komerčně zajímavý. S blížícím se obdobím vánočních nákupů a v očekávání nezanedbatelného profitu uvádějí na trh své žhavé novinky. Před nedávnem jsme podrobně informovali o prvním přehrávači firmy Intel. Minulý týden ohlásila svůj přehrávač společnosti Apple a do třetice je zde oznámení firmy Compaq, jenž rozšiřuje svoji řadu iPAQ o dva přenosné přehrávače využívající jako médium klasické a osmi centimetrové CD-R a CD-RW disky.
Prvním přehrávačem je iPAQ Personal Mini-CD Player PM-1. Přehrává mini-CD audio, mini-CD-R a přepisovatelné mini-CD-RW disky s maximální kapacitou cca 6 hodin ve formátu MP3 v kvalitě blízké zvukovému CD, které jsou v porovnání s klasickými CD cca o 50% menší a díky tomu jsou menší i rozměry přehrávače 10 x 10 x 3.2 cm. Lze jej snadno nosit v náprsní kapse a vyrovnávací ESP paměť (Electronic skip Protection) o kapacitě 480 sekund zaručuje naprosto nerušený poslech i při nejsilnějších otřesech. Velmi praktickým doplňkem je dálkové ovládání s LCD displejem na sluchátkovém kabelu, s jehož pomocí lze kromě základního ovládání také sledovat navolené funkce, číslo a název skladby, jméno interpreta a uplynulý/zbývající čas bez doteku přehrávače. Napájení zajišťují 2 AAA NiMH dobíjitelné baterie nebo dodávaný síťový adaptér. Pro připojení k externí stereo soupravě nebo k aktivním reproduktorům slouží samostatný Line Out výstup. Odstup signál/šum činí 90dB a přehrávač je dodáván spolu s kvalitními stereo sluchátky. Pro finální úpravu přehrávaného zvuku slouží vestavěný ekvalizér s 5 přednastaveními. Doporučená prodejní cena byla stanovena na 99.99 dolarů a spolu s přehrávačem obdržíte na instalačním CD-ROMu kromě jiného i programy Music Match Jukebox 6.0 a Windows Media Player 7.
Druhým nově ohlášeným přehrávačem je iPAQ Personal CD Player PCD-1. Na rozdíl od výše popsaného modelu přehrává zvuková CD, CD-R a CD-RW disky standardní velikosti, disponuje ručně nastavitelným ekvalizérem, kromě MP3 podporuje i formát WMA, je vybaven FM rádiem, funkcemi pro správu a vytváření playlistů a má větší rozměry 14.8 x 13 x 3.6 cm. Dálkové ovládání je bezdrátové a většina funkcí je dostupných přes navigační tlačítko Super Selector umístěné na odklopné části přehrávače. Bohatší nabídce možností odpovídá i vyšší cena, která činí 169.99 dolarů.
Na závěr jedna zajímavost. Podle průzkumu společnosti IDC v současné době kartové přehrávače v prodeji překonávají CD přehrávače přibližně v poměru 2:1. Do roku 2003 by se tento poměr měl změnit ve prospěch CD přehrávačů. Nemalou měrou se na této změně promítne skutečnost, že potenciální zákazníci mají větší zkušenosti s CD disky a tyto také nabízejí vyšší kapacitu a výrazně výhodnější poměr kapacita/cena než paměťové karty. Svou roli bezesporu sehraje i stále rozmanitější nabídka MP3/CD přehrávačů od předních výrobců spotřební elektroniky.
Website: http://www.compaq.com/ipaqaudio


Abstract: Obyvatele osady Žleb, místní části Hanušovic, trápí špatný stav příjezdové komunikace do vesnice. Sepsali proto petici, ve které žádají její opravu. Cesta patří Olomouckému kraji. Podle něj má šanci na opravu nejdříve příští rok.

Obyvatele Žlebu v Hanušovicích trápí rozbitá cesta, sepsali petici

Dvouapůlkilometrová silnice do Žlebu je plná nerovností. Dopravní značka řidiče upozorňuje také na nebezpečnou krajnici. Třicítka místních obyvatel je přitom na této komunikaci při svých cestách do zaměstnání, škol či k lékaři závislá. Cestu využívá také řada chatařů, kteří po ní jezdí do osady či sousedních Vysokých Žibřidovic na chalupu.
"Flekovali ji na jaře, ale jen sem tam díru. Úplně nový povrch se tu dělal někdy před třiceti lety. Od té doby tu vždycky jen něco zalepí," řekl jeden z obyvatel Žlebu Bohuslav Masný.
Petici iniciovala Pavlína Štanglová. Posbírala pod ni podpisy téměř všech stálých obyvatel vesnice.
"Po vysoké škole jsem se vrátila domů a začala jsem každý den jezdit do práce a z práce. Cestu musím absolvovat dvakrát denně, to byla asi ta největší pohnutka," objasňuje, co ji k sepsání petice vedlo. Při jízdě po nerovném povrchu dostávají zabrat i tlumiče aut. Vozy se pak musí často opravovat.
Silnice patří Olomouckému kraji. Ten s její kompletní opravou letos nepočítá, cestu čeká jen obvyklá průběžná údržba.
"V plánu oprav na rok 2014 sestavovaným Správou silnic Olomouckého kraje v průběhu čtvrtého čtvrtletí 2013 bohužel celková oprava Vámi uváděné silnice není zahrnuta," stojí v odpovědi kraje iniciátorce petice.
O opravu silnice včetně osazení svodidel v nebezpečných úsecích požádalo kraj i město Hanušovice. "Paní starostka se snaží, ale je to krajská cesta. Z kraje je k nám hrozně daleko. Nemyslím si, že zrovna taková malá vesnička jako my něco zmůže," uvažuje Pavlína Štanglová.
Zda se cesta opravy dočká alespoň v roce 2015, bude jasné na konci letošního roku.


Abstract: - Dagmar Lastovecká své pocity z rozsudku Nejvyššího soudu, který ji vyřadil ze Senátu, shrnuje do prosté věty: Jsem v šoku. "Je to pro mě velká rána. Samozřejmě se tím cítím velice poškozena, lidsky i politicky, protože si myslím, že jsem se v politice vždycky chovala slušně." Lastovecká v odpovědích na otázky novinářů neskrývala rozčarování z toho, že pyká za dva články v Lidových novinách a jeden šot v České televizi.

Lastovecká: Mohla bych žalovat média, ale neudělám to

"Je to poprvé, co Nejvyšší soud z právního hlediska změnil svůj přístup a namísto subjektivní odpovědnosti - to znamená zavinění toho dotyčného - přistoupil na princip objektivní odpovědnosti. To je opravdu princip, který je velice nebezpečný," tvrdí Lastovecká.
Jestliže soud zdůvodňuje své rozhodnutí články v Lidových novinách a šotem v České televizi, jak sama hodnotíte podíl těchto médií na své kauze?
"Vycházím z odůvodnění Nejvyššího soudu, tedy že je to porušení volebního zákona. Nicméně podle Listiny práv a svobod mají občané právo na informace a domnívám se, že je velice problematické jednoznačně posoudit, kdy sdělovací prostředky prostě o některých věcech informovaly, a kdy už šlo o volební agitaci. To si netroufám jednoznačně hodnotit. Myslím si, že v trestním řízení je možné se domáhat nějakého trestu pro média, ale touto cestou nepůjdu. Nepovažovala bych to za správné."
Vy sama jste ony články ani pořad v televizi neiniciovala?
"Ne. To konstatuje i Nejvyšší soud."
Komu připisujete vinu za neplatnost voleb?
"Nevím. Soud říká, že je to objektivní zavinění, takže bych nechtěla označovat nějakého viníka. Ale mohu říci, že osobně jsem se cítila poškozena už ve volební kampani, kdy proti mně byly po Brně roznášeny tiskoviny, dokonce ještě po ukončení volební kampaně, které mě velice znevažovaly. Byly to lživé materiály. A jestli něco ovlivnilo výsledek voleb, a to třeba i ten malý rozdíl hlasů mezi mnou a kandidátem sociální demokracie, tak to byly právě tyto štvavé kampaně proti mně."
ODS se hodlá obrátit na Ústavní soud. Neobáváte se toho, že by někdo proti vám mohl využít faktu, že předseda Ústavního soudu Zdeněk Kessler je vaším otcem?
"Myslím, že je to naprosto absurdní, protože demokratické instituce fungují demokraticky. Všechny soudy jsou nezávislé. Mně to tak trošku připadá, jako kdyby se někdo, kdo se chce rozvádět, bál rozvést, jestliže jeho strýc bude předsedou okresního soudu. To je opravdu absurdní. Myslím, že nikdo si tady s touto myšlenkou nebude pohrávat."
Nicméně nyní platí rozhodnutí Nejvyššího soudu, že vaše volba byla neplatná. Budete se přesto zúčastňovat práce v Senátu?
"Zúčastním se zasedání klubu senátorů za ODS, nicméně ještě neproběhla ani ustavující schůze Senátu, na níž se skládá slib, takže tato otázka je předčasná."


Abstract: Odešli, ale netušili, jestli se někdy vrátí. A zda vůbec přežijí. Památník 2. světové války v Hrabyni připravil na začátek návštěvnické sezony výstavu Odchody a návraty. Je věnovaná osudům lidí, kteří zamířili do zahraniční armády. A odhaluje i dosud nepříliš známé hrdiny.

Památník ukazuje i málo známé hrdiny druhé světové války

Jedna část expozice východní fronta, druhá západní, mezi tím protektorát. Všude lidé bojovali a snažili se zbavit nacistické zlovůle. "Československá zahraniční armáda byla tvořena pestrou směsicí mužů a žen pocházejících z rozličného prostředí. Výstava přibližuje některé životní příběhy účastníků zahraničního odboje se zaměřením na okolnosti jejich odchodu za hranice," vysvětlila autorka výstavy a vedoucí památníku Kamila Poláková. Upozornila, že stranou nezůstávají ani obětaví lidé, kteří s útěky z protektorátu pomáhali. Zobrazit fotogaleriiOstatně v první fázi okupace tisíce lidí utíkaly přes náš region a dále přes Polsko. "Například železničáři v této době velmi riskovali, ve vagonech chystali skrýše. Proto zaslouží naši vzpomínku," uvedla Poláková. Po obsazení Polska se pak otevřela jižní cesta – přes Maďarsko, Balkán a severní Afriku. Expozice si také všímá jak známých vojáků, například Ludvíka Svobody nebo loni zesnulého tankisty Mikuláše Končického, tak i bojovníků, jejichž jména většině lidí dosud nic neříkala: Vilém Dvořák z Chlebičova na Hlučínsku, Boleslav Ivánek z Palkovic na Frýdecko-Místecku nebo Herbert Sněhota, který se narodil v Píšti na Hlučínsku. "Přitom jejich osudy jsou velmi zajímavé a měnily se mnohdy za velmi dramatických okolností," přiblížila autorka výstavy. Podrobněji zmínila například Sněhotu, který byl nucen narukovat do wehrmachtu a dostal se do zajetí. Po osmi měsících v ruském táboře vstoupil do československé jednotky a bojoval proti nacistům. "Neuvěřitelný osud," poznamenala Poláková. Nebo Vilém Dvořák. Při útěku z okupované země ho na Slovensku opustil převaděč a byl zatčen. Podařilo se mu však utéct, dostal se až do Francie a poté do Anglie. Získal parašutistický výcvik a zúčastnil se například těžkých bojů u francouzského Dunkerque v letech 1944 a 1945. "Považuji za důležité ukazovat i příběhy, které dosud nejsou známé, protože právě zdánlivé drobnosti vytvářejí velké dějiny," těší Mariana Kisse, vnuka Dvořáka.
Zajímá vás dění v krajích?
Za cenu jednoho vydání získáte všechny regionální přílohy.
Když jeho dědeček v roce 2009 zemřel, rozhodl se pozůstalost roztřídit. Některé předměty pak daroval hrabyňskému památníku. "Děda tam často jezdil a byl rád, že se na ně nezapomíná," vysvětlil.
Na výstavě nechybějí osobní předměty těchto vojáků a odbojářů, například zahraniční dokumenty, dopisy, zbraně, fotografie, deníky nebo uniformy. Prostor dostal i Jan Kubiš, jeden ze dvou výsadkářů, kteří v roce 1942 zneškodnili zastupujícího říšského protektora Reinharda Heydricha. "Sice od nás nepocházel, ale například v Opavě sloužil jako voják." Dvě fotografie vojáků s jejich příběhy však visí trochu stranou. "To jsou lidé, kteří bojovali ve wehrmachtu. Nijak je nevyzdvihujeme, jen chceme ukázat, že mnoho lidí z Hlučínska muselo narukovat do wehrmachtu. Neměli na výběr," zmiňuje Poláková. Výstava byla zahájena ve čtvrtek v podvečer a potrvá do konce listopadu. Současně se otevřela i expozice Hrabyně včera a dnes, která představuje historii této slezské obce. "Důraz pochopitelně klademe na 2. světovou válku, kdy se o Hrabyni těžce bojovalo," řekla Poláková.


Abstract: Řada evropských politiků se netají obdivem k australskému imigračnímu modelu. Muž, který tento systém pomáhal vytvořit, má za to, že k řešení migrační krize je potřeba především politická vůle. "Pokud Evropa nedokáže kontrolovat své hranice, hlídat si finance nebo odstrašit Rusko, tak k čemu je dobrá?" říká v rozhovoru pro web Politico Jim Molan.

Evropa jen hledá výmluvy, říká architekt australské imigrační politiky

Australská přísná imigrační politika funguje od roku 2013.
Země se v té době potýkala s přílivem uprchlíků z Iráku, Íránu, Šrí Lanky či Afghánistánu, kteří se
za lepším životem plavili na rozpadajících se a přeplněných člunech. Noviny plnily zprávy o námořních tragédiích, při nichž lidé umírali po desítkách.Dnes námořnictvo odchytává lodě s migranty na moři a vrací je do zemí, odkud připluly - většinou do Indonésie. Běženci, kteří se do Austrálie dostali na lodích, se nemohou v zemi trvale usadit. Jsou zadržováni v táborech na ostrově Nauru nebo v Papuji-Nové Guineji (více o odsunu uprchlíků zde). Mohou se pak buď vrátit do vlasti, nebo si zažádat o azyl. Pokud ho dostanou, nečeká je život v Austrálii, ale například v Kambodži, s níž má Austrálie příslušnou dohodu (více o dohodě s Kambodžou se dočtete zde).V roce 1968 nastoupil do armády. Sloužil ve Východním Timoru, v letech 2004 - 2005 se podílel na velení spojeneckých jednotek v Iráku. V roce 2013 ho vláda Tonyho Abbotta jmenovala zvláštním přidělencem k námořní Operaci Sovereign Borders. Je považován za architekta politiky nulové tolerance vůči migrantům připlouvajícím po moři. Loni se neúspěšně ucházel o senátorské křeslo.Molan je přesvědčen, že zavedením podobného systému by migrační krize v Evropě skončila. Australský model podle něj totiž není založen na geografické poloze, ale na odhodlání vlády. A evropské vlády jen hledají výmluvy."Evropa je na tom stejně, jako byla Austrálie v roce 2012 a na počátku roku 2013, než začala platit nová azylová politika," uvedl pro web Politico Molan. Ostraha evropských břehů je podle něj složitá, ale nikoliv těžší než u protinožců.Zatímco australské pobřeží včetně ostrovů měří přibližně 60 000 kilometrů, břehy Evropy mají asi 70 000 kilometrů. Australské námořnictvo je však podle Molana v porovnání se silami evropských států drobné. "Evropané si myslí, že ochrana našich je hranic snadná, ale snaží se tím pouze omluvit to, že sami žádné kroky ke zlepšení situace nepodnikají," myslí si.Podle mnohých lidskoprávních organizací či OSN je australský systém nehumánní a barbarský. Nedávno se například objevila zpráva o více než dvou tisících případů napadení a zneužívání, kterému byli vystaveni uprchlíci v táboře na Nauru. Nejvíce obětí bylo mezi dětmi (více zde). Tábor na ostrově Manus, kde panují obzvlášť brutální podmínky, by dokonce měl být podle rozhodnutí australského ústavního soudu uzavřen (psali jsme zde).Kromě humánního hlediska brání převzetí australského modelu i právo. Největší problém by měla Evropa právě s vracením lodí. Příkladem je případ z roku 2012, kdy Evropský soud pro lidská práva rozhodl, že Itálie porušila mezinárodní právní předpisy v oblasti lidských práv tím, že zastavovala migranty ve Středozemním moři a vracela je zpět do Libye.Zobrazit fotogaleriiAustrálie to má v tomto ohledu snazší. Není totiž vázaná Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv. Místo toho je signatářem Úmluvy o právním postavení uprchlíků OSN, která své členy zavazuje tím, že uprchlíci nemohou být vraceni na místo, kde by mohli být pronásledování, nebo trestání za způsob, jakým se do země dopravili. Austrálie trvá na tom, že toto pravidlo nikdy neporušila. Molan míní, že Evropa nemá Canbeře z etického hlediska co vytýkat. Podle něj se díky jeho modelu od roku 2013 u břehů Austrálie neutopil jediný uprchlík. "Každý Australan by měl být hrdý na to, co pro uprchlíky děláme," říká. "Pokud si myslíte, že přivést tyto lidi do Evropy je humánní, tak v Jordánsku, Libanonu nebo Turecku můžete pomoci daleko více lidem," radí.Australský systém má v Evropě své zastánce. V říjnu například německý ministr vnitra Thomas de Maizière navrhl, aby byli migranti, které se podaří zadržet ve Středomoří, posíláni do táborů v Africe. Vybudování záchytných center na severu Afriky navrhoval nedávno také český prezident Miloš Zeman či maďarský premiér Viktor Orbán. Libye to však odmítla (více zde).Také rakouský ministr zahraničí Sebastian Kurz vyzval, aby si Evropa vzala australskou metodu za vzor. "Dokonce i Merkelová připustila, že kdyby mohla vrátit čas, udělala by některé věci jinak," odkazuje Molan k prohlášení německé kancléřky po prohraných volbách v Berlíně, v němž nicméně uvedla, že za rozhodnutím nabídnout uprchlíkům pomoc si stojí (více zde).Podle Molana by australský model vyřešil nejen příliv migrantů, ale i problémy s terorismem. "Existují případy - Nice, Paříž, Brusel - kde bylo potvrzeno propojení mezi terorismem a nelegální migrací. Nikdy nemůžete tvrdit, že jste vymýtili terorismus, můžete jen říct, že jste snížili pravděpodobnost úspěšného teroristického útoku." tvrdí spoluautor australského imigračního systému.


Abstract: Kdo je u nás považován za chudého, se už jasně vyčíslilo. Podle statistiků je to milión osob s šesti, devíti tisíci korunami měsíčně na hlavu. Kolik ale musí mít Čech peněz, aby patřil mezi boháče?

Kolik musí Čech mít peněz, aby už patřil mezi boháče?

Jinými slovy, od jaké minimální hranice příjmů, úspor a investic banky člověku otevřou pozlacené dveře, za nimiž jsou mimořádně levné úvěry bez poplatků navíc?
Záleží případ od případu, kolik u banky může bohatý člověk otáčet peněz. Výhradně investiční privátní banky, patřící obvykle úzké skupině osob, se jinak běžnými spotřebiteli vůbec nezabývají.
Nemají bankomaty ani přepážky, většina lidí je nezná ani podle názvu. Ale jsou tady. VIP klientovi v Česku otevřou dveře, když disponuje investicemi, nemovitostmi a úsporami v hodnotě alespoň 15 miliónů korun. A to je ještě spíše jako chudý příbuzný, byť už mezi bohatými.
V bohatších částech světa, než je Česko, bývá podle finančníků tato startovní hranice pro vstup do výběrové banky ještě v přepočtu o zhruba alespoň pět až deset miliónů korun vyšší.
Své výběrové bankovnictví ovšem mají i běžné banky. Podmínkou pro vstup do prémiového bankovnictví jedné z hlavních bank našeho trhu je minimální měsíční příjem sto tisíc korun měsíčně.
Jen pro představu: Plat nad 50 tisíc měsíčně má pouhých pět procent zaměstnanců. Dvě třetiny zaměstnanců nedosáhnou ani na celostátně průměrných 25 tisíc korun měsíčně.
Vstupenkou do lepší třídy jinak běžně dostupné banky jsou nejen pravidelné příjmy, ale i úspory a investice. Jejich součet musí pro premiérový přístup dosáhnout nejméně jeden milión korun.
Pro privátní bankovnictví, které je už opravdu vysokým patrem retailové banky (tzn. s drobnou klientelou - pozn. red.), musí klient mít desetinásobně vyšší bilanční sumy, tedy souhrny vkladů a úvěrů. Tam se již očekává úroveň alespoň 10 miliónů korun. Dohromady v prémiovém i privátním režimu má jen tento bankovní lídr na patnáct tisíc Čechů a jejich počet narůstá.
Jedno však mají, co se bohaté klientely týče, všechny banky společné - čím více u nich máte v nejrůznějších podobách uloženo peněz, tím menší poplatky vám účtují v poměru k poskytované službě. Když si klient půjčuje peníze, tak čím je větší částka a čím větší bonita (souhrn příjmů a majetků), tím jsou tyto peníze levnější.
Dokonce v některých případech, kdy podnikatel má velké obraty, tak na překlenovací dobu mu peníze poskytnou víceméně i zdarma. Mnozí bohatí podnikatelé to pak dělají tak, že je půjčují dále jako nebankovní půjčku, ovšem za už vysoký úrok.
Banky vyloženě jen pro bohaté teď navzdory vleklé krizi spolu se svými klienty pohádkově vydělávají - ještě více než před nástupem historicky rekordních pádů průmyslu, stavebnictví a dalších oborů.
"Rok 2012 byl pro nás nejlepším v historii, provozní zisk meziročně vzrostl 1,5krát," oznámila nedávno jedna z tuzemských výběrových bank. Čistý zisk jí pak meziročně narostl 2,5krát. V sumě znamenal přes miliardu korun.


Abstract: Každá vyvrtaná hmoždinka s sebou nese nebezpečí, že se trefíte právě tam, kde je to nežádoucí. Do rozvodu elektřiny nebo vody. Opravy jsou pak daleko dražší než případná koupě detektoru. Nemluvě o tom, že za několik desetikorun je možné si ho půjčit.

Detektor kovů: investice, která zabrání velkým škodám

Pro toho, kde se domácími opravami zabývá jen občas, není třeba detektor kupovat. Je možné ho zapůjčit zhruba za dvacetikorunu na den. O této možnosti se ale zřejmě moc neví. "Máme ho tady asi tři roky a zatím se půjčuje jen minimálně. Jedině, když si ho někdo najde na našich stránkách, když vyhledává, kolik stojí a za kolik se dá koupit, a omylem zabrousí i do půjčovny," říká František Levý z půjčovny Půmevek.
Ceny hobby přístrojů se pohybují od pětistovky do tří tisíc korun. Hodí se v domácnosti, kde se hodně přestavuje, vrtá, dodělává vnitřní zařízení. To vše jsou činnosti, které se neobejdou bez vrtání.
Představte si typickou činnost: postaví se dům, v kuchyni pod horními skříňkami linky jsou zásuvky s elektřinou. Jenže časem si rodina uvědomí, že by chtěla k zádům linky přimontovat tyče drátěného programu. A jako naschvál to vychází právě do míst, kde je nebezpečí, že se někde nepříliš hluboko pod obklady a omítkou nachází elektrický rozvod. V okamžiku, kdy by se do něho vrták zakousl a zničil ho, ocitá se majitel bytu v téměř bezvýchodné situaci: buď oželet používání zásuvek pod linkou, anebo se pokusit vysekat část obkladů, poškozené místo opravit pomocí "krabice" a znovu obkládat (pokud ještě zbývají náhradní kachlíky).
"Pro běžné domácí použití je ale zbytečné kupovat tak drahý profesionální přístroj. Jen by si měl každý předem rozmyslet, co všechno bude potřebovat hledat. Základní funkci indikace rozvodu pod napětím splní i přístroj za několik stokorun. Dražší přístroje umožní přepnout přístroj tak, aby nehledal, kde se vrtání vyhnout, ale naopak aby vyhledal nosné příčky, které k vrtání potřebujeme," radí.
Skoro všechny přístroje jsou schopné hledat napětí a železné kovy, vyšší třídu tvoří ty, které najdou i měď a další neželezné kovy, anebo dokonce dřevěné konstrukce. Přičemž je pravidlem, že dosah indikace kovových prvků je podstatně vyšší než u dřeva, kde se u amatérských výrobků dosah pohybuje kolem dvou centimetrů pod omítkou.


Abstract: Strážníci v Nymburce jsou upozorňováni na větší počet nalezených injekčních stříkaček ve městě. Znamená to, že se v Nymburce rapidně zvýšil počet uživatelů tvrdých drog? Jaká je ve městě situace v souvislosti s nabídkou drog? I na to jsme se ptali vrchního policejního komisaře Marka Šmída.

Uživatelé drog si často stěžují a hlásí, že v Nymburce je "sucho". Musí jinam

V září se i na webu Bezpečný Nymburk objevila informace, že bylo hned po začátku školního roku ve městě nalezeno šest injekčních stříkaček. Znamená to nějakou radikální změnu na drogové scéně v Nymburce?
My jsme tuto informaci samozřejmě také zaznamenali. Věc aktivně řešíme společně s partnery z projektu Bezpečný Nymburk, tedy s městem Nymburk a městskou policií. Do míst, kde byly v minulosti stříkačky nalezeny, je nyní soustředěn výkon služby městské policie a také asistentů městské policie. To jsou osoby původně vedené na úřadu práce, které nyní napomáhají k lepší bezpečnostní situaci v Nymburce. Ráno je můžete spatřit na přechodech, kde zajišťují bezpečnou cestu do škol. Poté je jejich úkolem kontrola vytipovaných veřejných míst, zejména dětských hřišť.
Pojďme si tedy říci, jaká je aktuální drogová situace v Nymburce. Mění se v posledních týdnech či měsících nějak dramaticky?
My se drogové problematice dlouhodobě věnujeme s tím, že tak jak máme aktuální informace od uživatelů drog a návykových látek, tak je takzvaně "sucho". Když si nyní jako uživatel návykových látek půjdete v Nymburce sehnat nějakou drogu, a bavíme se v zásadě o pervitinu a marihuaně, dvěma nejčastěji sháněnými a užívanými látkami, tak je pravděpodobné, že neuspějete a budete pro ni muset vyrazit za hranice okresu. V letošním roce již máme zpracováno 21 drogových kauz, zajistili jsme šest varen. Naposledy jsme přímo v Nymburce zrealizovali jednoho většího dealera, který nám tady takzvaně rozstřeloval marihuanu a pervitin. V současné době slyšíme stesky uživatelů drog v tom směru, že nabídka v rámci města Nymburka je slabší, nicméně jsme realisté a víme, že je pouze otázkou času, kdy se najde někdo další, kdo místo na trhu zaplní.
Spolupracujete nějak s organizacemi, které bojují proti drogám preventivní činností, například vyměňováním injekčních stříkaček či náhražkovými programy? Mluvím o organizacích typu K – centrum.
Policie je z povahy věci represivní složka a jejím úkolem je především postihovat pachatele trestných činů. Na druhou stranu máme i preventivní programy, kde spolupracujeme s vámi naznačenými organizacemi. Např. zvýšený počet nalezených stříkaček jsme operativně řešili s občanskými sdruženími Laxus a Semiramis. Z adiktologického hlediska je určitě přínosem, že se uživatelům například mění injekční stříkačky a podobně, na druhou stranu Národní protidrogová centrála razí nulovou toleranci vůči jakémukoliv drogovému deliktu. Tedy: užívání samo o sobě trestné není, nicméně jakékoliv další nakládání s těmito látkami je postihováno. Ať už trestním zákonem, nebo přestupkovým řádem.
Můžete tedy aktuální situaci přiblížit třeba pomocí statistik?
Obecně se dá z dlouhodobého pohledu říci, že ta situace je prakticky neměnná. Ročně realizujeme přibližně 30 kauz drogového typu. A to je po několik let v podstatě setrvalý stav. Tedy přesněji řečeno, je mírně klesající. Ovšem kde zaznamenáváme vysoký nárůst, to je u přestupkového jednání. Zejména ve spojitosti s řízením vozidla. V tomto ohledu je nárůst řidičů zachycených při řízení pod vlivem návykové látky opravdu brutální. Vysvětlím na číslech: za prvních devět měsíců loňského roku bylo zachyceno 90 řidičů pod vlivem drog, letos za stejnou dobu už 142. Bavíme se o přestupcích. Ta čísla jsou částečně ovlivněna dvěma velkými festivaly, které se konají v Milovicích. Tedy Votvírákem a festivalem Let it roll.
Máte u těch závažnějších drogových deliktů také vazbu na to, jestli jsou pak skutečně dealeři u soudu potrestáni?
My máme obecně snahu zachytávat ty vyšší články distribučního řetězce. Je tak i nastaveno hodnocení policistů jednotlivých toxi týmů na okresech. Dřív byla praxe taková, že se hodnotili podle počtu zadržených pachatelů. Což mohlo vést k soutěživosti, že se chytal každý drobný distributor. Nyní zastáváme jinou filozofii. Policisté se hodnotí podle toho, jak závažné trestné činy odhalí. Jaké zajistí množství drog. Jak sofistikované úkony na to nasadí. Nejsou tlačeni k tomu pochytat za každou cenu co nejvíce drobných distributorů. Jde nám o ty vyšší články. Co se týče trestů: my máme takřka stoprocentní žalovatelnost. Což je kritérium, při kterém posuzujeme to, zda je spis odeslaný od nás poslán státním zastupitelstvím k soudu. Dovolím si tvrdit, že v drogové oblasti jsme v tomto ohledu bezmála na sto procentech. Výjimečně jednou za rok, za dva nějaký spis neprojde. U soudu většinou tyto kauzy bývají odsouzeny. Škála trestů je pochopitelně různá. Od podmíněných trestů až po několikaleté tresty odnětí svobody tzv. natvrdo. Někdy, když se například jedná o prvotní prohřešek, prvotní záchyt, tak se může jednat i o podmínečná zastavení.
Vy jste naznačil rozdílný přístup k velkým distributorům a drobným uživatelům. Existuje od policie i rozdílný přístup k tvrdým a měkkým drogám?
Ten rozdíl je definován v samotném trestním zákoníku. Po novele trestního řádu došlo k tomu, že jsou tam samotné skutkové podstaty například pro pěstitele kanabinoidních drog a výrobce ostatních drog. V tomto smyslu samozřejmě ano. Nicméně drogová trestní činnost je latentní. Nám tu nestojí zástupy uživatelů tvrdých drog, aby udali svého dealera. Takže na rozdíl od kolegů, kteří pracují například na násilné nebo majetkové trestné činnosti, a kteří jsou vedením urgováni, už aby objasnili tu kterou loupež, tak kolegové na drogovém oddělení si tu trestnou činnost sami vyhledávají. A toto bude v rámci celé policie vždy narážet na možnosti kapacitní. Nemůžeme soustředit všechny policisty, aby se věnovali pouze drogám.
Když jsme u toho, jakou roli má drogová trestná činnost v rámci celkové trestné činnosti?
Vyjádřeno čísly, jedná se o relativně malou část trestné činnosti na našem okrese. Nicméně také musíme vycházet z toho, že pachatelé drogových deliktů návazně páchají další trestnou činnost majetkového, případně i násilného charakteru. Odběratelé od dealerů musí často shánět peníze, aby na drogy měli a často jsou to lidé bez stálého zázemí, ekonomicky neaktivní. Kromě myšlených krádeží a loupeží pak může nastupovat i mravnostní problematika, například prostituce.


Abstract: Společnost Coca-Cola přichází s převratnou změnou. V mnoha zemích na celém světě se totiž chystá prodávat své nápoje namísto lahví s charakteristickým tvarem v rozložitelných sáčcích. Informaci přinesl server dailymail.co.uk.

Coca-Cola plánuje revoluci, lahve mají vystřídat rozložitelné sáčky

Podle společnosti jsou rozložitelné plastové sáčky levnou alternativou k plechovkám a lahvím a nezatěžují životní prostředí tolik jako tyto dosavadní typy obalů. Sáčky mají napodobovat tvar lahve, který se stal jedním z poznávacích znamení Coca-Coly a který za asi sto let, kdy se tak nápoj začal prodávat, neprošel výraznějšími změnami.
V plastových sáčcích se Coca-Cola prodává již několik let v řadě zemí v Jižní Americe. Úplně poprvé se tyto sáčky objevily v Salvadoru. Lidé tak nemusí platit zálohu za lahev a nápoj je tak prý pro řadu z nich dostupnější. Společnost tento trend zaznamenala a rozhodla se vyrobit vlastní igelitové obaly. Nápoje v nich prý bude prodávat po celém světě.
Americký nápojový gigant je největším výrobcem nealkoholických nápojů na světě. Vlastní více než 500 značek sycených i nesycených nápojů. Kromě hlavní značky Coca-Cola jí patří třeba značky Fanta nebo Sprite. Nápoje prodává ve více než 200 zemích světa.
Společnost již několik let čelí tlaku kvůli tomu, aby nápoje stáčela do ekologičtějších obalů. I z toho důvodu v poslední době používá "rostlinnou lahev", která je nejméně z 30 procent vyrobena z cukrové třtiny.


Abstract: Česká spořitelna varovala před novou vlnou podvodů, která se šíří především prostřednictvím sociální sítě Facebook. Zprávami se podvodníci snaží vylákat autorizační kódy k transakcím provedeným přes internetové bankovnictví.

Přepošli mi tuhle zprávu, zkouší napálit důvěřivce na Facebooku podvodníci

Na první pohled se může zdát, že žádosti o přeposlání potvrzovací SMS zprávy chodí od skutečných přátel. Ve skutečnosti však počítačoví piráti využívají napadené a podvodné účty na Facebooku. Za skutečné přátele se tedy pouze vydávají.
"Podvodník osloví klienta z profilu některého z jeho přátel, že má problém s telefonem. Následně klienta požádá, jestli si může nechat poslat autorizační SMS na jeho telefon s tím, aby mu ji klient pak přeposlal," varovali zástupci České spořitelny.
SMS zprávy nikomu nepřeposílat
Právě v tom je ale kámen úrazu. "Tato SMS však ve skutečnosti patří klientovi a jejím přeposláním umožní podvodníkovi autorizovat platby ze svého vlastního účtu. Skutečný majitel profilu, kterým podvodník klienta osloví, o podvodu pravděpodobně vůbec netuší," stojí v prohlášení banky.
Na podobné žádosti by uživatelé neměli vůbec reagovat. "Nikdy nikomu nepřeposílejte autorizační SMS kódy. Pokud jste to už ale udělali, doporučujeme vám okamžitě kontaktovat naši bezplatnou informační linku 800 207 207," podotkli zástupci spořitelny.
Není vyloučeno, že podvodníci se podobným způsobem budou snažit napálit také uživatele jiných finančních institucí, případně budou podobný styl útoků zkoušet také přes jiné komunikační kanály. Obezřetnost je tak namístě.
Pasti na Facebooku
Na Facebook se počítačoví piráti zaměřují celkem často. Před časem například pod hlavičkou České spořitelny lákali na nabídky, ve kterých slibovali za použití nové verze internetového bankovnictví finanční bonus ve výši 1000 Kč.
Ve skutečnosti samozřejmě o žádnou novou verzi internetového bankovnictví nejde. Kyberzločinci se pouze touto nabídkou na sociální síti snaží vylákat z důvěřivců jejich přihlašovací údaje. Poté jsou jen krůček od toho, aby lidem vybílili účet nebo si prostřednictvím něj sjednali nějakou půjčku.
V podstatě jim stačí propašovat na chytrý telefon virus, prostřednictvím kterého budou schopni odchytávat potvrzovací SMS zprávy. Nezvaných návštěvníků s touto schopností kolují internetem desítky, riziko nakažení tedy není vůbec nepravděpodobné.
Případně jim stačí o potvrzovací zprávu požádat z jiného napadeného počítače, jak bylo popsáno už v úvodu tohoto článku.