Question:
Cenzura pod vedením Langšádlové a Jandy. Proevropské elity prý tento
týden už úplně propadly hysterii, Petr Žantovský ji pro vás shrnul

TÝDEN V MÉDIÍCH Otevřená výzva českých zákonodárců k zavedení
cenzury je hlavním tématem pravidelného ohlédnutí Petra Žantovského za
tím nejdůležitějším, co v uplynulém týdnu v souvislosti se sdělovacími
prostředky zaznamenal. Vynechat nemohl ani výzvu hrstky senátorů zaměřenou
proti prezidentu Miloši Zemanovi, kterou Česká televize vydávala za počin
celé horní komory parlamentu. Připomíná to, že hosty ČT bývají vždy ti,
kteří přijedou na pozvání Knihovny Václava Havla nebo think-tanku
Evropské hodnoty.

Za nejdůležitější mediální sdělení týdne považuje Petr Žantovský
skutečnost, že čeští zákonodárci zcela otevřeně vyzvali k zavedení
cenzury. Stalo se tak na konferenci „Jak porazit kremelskou dezinformační
kampaň?“, kterou pod záštitou poslankyně TOP 09 Heleny Langšádlové
zorganizovaly v Poslanecké sněmovně Evropské hodnoty v čele se zástupcem
ředitele tohoto think-tanku Jakubem Jandou, jenž se předtím, než se pustil
do srdnatého hájení „evropských hodnot“, věnoval natáčení
pornofilmů pro homosexuály. „Ta výzva k zavedení cenzury zazněla z více
stran, ať už to byl pan Gabal z KDU-ČSL nebo paní Langšádlová z TOP 09. A
musím říct, že to zdaleka není první a určitě ani ne poslední pokus,“
uvádí pro ParlamentníListy.cz mediální analytik Petr Žantovský.

Koneckonců cenzurovat lze různými způsoby, nejen přes takzvané proruské
obsahy, jak by rádi účastníci této konference. „Už ten jejich záměr je
sám o sobě velice diskutabilní, protože kdo posoudí, co je proruský,
neproruský nebo protiruský obsah. To posoudí asi zase jen paní
Langšádlová. Zřejmě si chystá budoucí působiště, až jí skončí
volební období v Poslanecké sněmovně. Její strana se pomalu řítí do
propasti nevolitelnosti, tak se patrně chce stát ředitelkou budoucího
hlavního Úřadu pro tisk a informace, jako byl FÚTI, teď by to byl ČÚTI,
Český úřad pro tisk a informace, v šedesátých letech Hlavní správa
tiskového dozoru. Tak tomu se velmi blížíme. Musím říct, že ten Úřad
pro dozor nad informacemi bude určitě velmi moudře veden, protože když
sleduji vyjádření paní Langšádlové k různým expertním věcem, mám
pocit, že nás vede moudrá dáma,“ poznamenává mediální odborník.

Europeistický neomarxismus je úplně na konci s dechem

Obzvlášť její větu, že „Evropská unie byla po válce založena
moudrými pány, aby zabránili dalším válečným konfliktům“, považuje
za velmi zajímavé sdělení. „Já bych doporučil paní poslankyni, aby si
laskavě trošku přečetla moderní historii a zamyslela se nad tím, co to
bylo Společenství uhlí a oceli, jaký byl opravdový průběh evropské
integrace, co to bylo Evropské hospodářské společenství, potom Evropská
společenství. Pravda, to všechno bylo po válce, ale z vyjádření ‚po
válce‘ si člověk vybaví tak roky 1945, 1948, 1949, 1950, ale my se bavíme
o docela jiných letech. Proto by bylo dobré, kdyby si paní Langšádlová
doplnila alespoň základní vzdělání, protože tohle se učí v deváté
třídě základní školy nebo v občanské nauce či v dějepise na
středních školách, když už nás chce poučovat o tom, jak máme vidět a
reflektovat svět okolo sebe, aby alespoň měla správné informace,“ myslí
si Petr Žantovský.

Místopředsedkyně TOP 09 ho rovněž „potěšila“ větou, že propaganda
– míněno protievropská – míří na zpochybnění Evropské unie, „o
kterou je opřena naše prosperita a bezpečnost“, což od ní už slyšel
mnohokrát. „To je taková mantra, která mi připomíná hesla sedmdesátých
a osmdesátých let, kde ovšem místo EU byly RVHP nebo Varšavská smlouva,
které byly též ‚pilíři naší prosperity a bezpečnosti‘. Tehdy se
neříkalo prosperita, ale národní bohatství či bohatství lidu a podobně,
ale znamenalo to totéž. To jsou tak nebezpečné vyprázdněné fráze, které
ukazují jenom to, že jako komunismus na konci osmdesátých let i tenhle
europeistický neomarxismus je v podstatě úplně na konci s dechem. Jsou to
poslední výkřiky toho, jak se snaží udržet u vesla. Je to taková
zvláštní paralela,“ upozorňuje mediální analytik.

Bruselský socialismus, stejně jako ten osmdesátých let, změnu nepřipustí

V té souvislosti zmiňuje francouzsko-polský film Danton s Gérardem Depardieu
v hlavní roli, který ve čtvrtek odvysílala ČT art. „Člověk si nad
historií Velké francouzské revoluce uvědomuje, jak se stále opakují
tytéž fatální chyby. Francouzská revoluce dala moc do rukou Robespierrovi,
který poté rozpoutal docela slušný masakr mezi svými ještě nedávnými
spolupracovníky a posléze se stal jednou z historicky dominantních obětí
tohoto masakru. Totéž se vlastně přihodilo některým vůdčím komunistům
v Sovětském svazu ve třicátých letech, potom v padesátých letech v
ostatních státech východního sektoru. Vzpomeňme na Slánského, jenž
přece zahájil procesy a později se stal jednou z jejich nejvyšších obětí.
Je to stále totéž,“ připomíná Petr Žantovský.

A totalitní režim, protože Evropská unie už není nic jiného, cítí, že
je v koncích. „A myslí si, že zachrání sebe sama tím, že přitvrdí
třídní boj, že přitvrdí zostření a prohloubení třídního boje. To je
přece hloupost. Žádné zostření třídního boje nevede k záchraně
systému, který potřebuje třídní boj a boj s nepřáteli, takový režim je
odsouzen k zániku. Kdyby ten režim chtěl přežít, tak by měl udělat něco
úplně jiného. Zamyslet se nad svou podstatou a nad svou praxí a začít
reformovat svoji praxi, odřezávat činnosti a aktivity, které jsou nesmyslné
a způsobují faktory zániku. Jenže to by nemohl být ten dnešní bruselský
socialismus, který toto nepřipustí, stejně jako to nepřipustil socialismus
osmdesátých let. Jeho představitelé žijí v tom, že mají pravdu, že
dělají všechno dobře, a pokud to někdo nechápe, je to jeho chyba,“
míní mediální odborník.

Volání po nepolitické politice, při níž nezáleží na volebních
úspěších stran

Dnes nás tedy paní Langšádlová a spol. přesvědčují o tom, že Evropská
unie dělá všechno dobře. „Zatímco my ostatní, kteří to nechápeme, i
když nás je podle průzkumů osmdesát procent, jsme ti hloupí, ti, kteří
přilévají olej do ohně a prohlubují propast mezi tou ‚zlatou‘ Evropskou
unií, o niž se ‚opírá naše prosperita a bezpečnost‘. To jsou všechno
na první pohled banální fráze, které známe velmi silně z nedávných
dějin. Nebezpečné je na tom to, že je zapotřebí na to svolávat a ještě
navíc k tomu v parlamentu a podobných důležitých prostorách takové akce,
jakou byla ta, kterou pořádaly Evropské hodnoty. To je ten think-tank, o
kterém jsme se bavili už mnohokrát. A dobře víme, že jeho vazba na Josefa
Zieleniece, Petra Koláře a tento druh lidí je velmi silná, a je tedy zjevné,
o co usiluje,“ říká pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Usiluje totiž o nahrazení současné zvolené demokratické garnitury v
České republice nějakou sebou prosazenou elitou, která se nebude muset
zodpovídat voličům. „Koneckonců svědčí o tom i věta pana poslance
Gabala, který s jakousi sebeobnažující upřímností prohlásil, že Václav
Havel jako prezident nastavil tak vysoký standard globální a státnické
politiky, že přiblížení se k tomuto standardu je nesmírně obtížné. To
je ta ‚stará dobrá‘ nepolitická politika Václava Havla, která
nespočívá na volebních úspěších té či oné strany, ale na elitním
postavení toho či onoho jednotlivce nebo skupiny. Je to v podstatě oligarchie
bez oligarchů, monarchie bez monarchy, možná s monarchou. Podívejte, co se
děje v Turecku. Erdogan sice zvítězil ve volbách svobodně, ale všechno
jeho činění dává na vědomí, že se vidí v pozici monarchy, a mnoho
svých kroků přizpůsobuje tomu, aby si ho lidé začali trošku identifikovat
s tím osmanským pašou,“ poukazuje mediální analytik.

Slovo cenzura nepoužili, ale o ní celá ta jejich konference byla

Úplně stejně se podle něj choval, i když v českých, nikoli v tureckých
dimenzích, Václav Havel. „A úplně stejné kroky bychom mohli očekávat od
lidí, kteří se k němu hlásí a chtějí jít v jeho stopách. Čili to je
jedno nebezpečí, že se nám tady dává najevo, že kdo není s námi, je
proti nám, a že náš cíl a naše ikona jsou v Bruselu. A kdo je proti
Bruselu, je proti lidu, abych tak řekl. No a s tím související a na to
navazující krok je to, že ten, kdo je proti nám, bude zakázán. Nejprve
bude studován, jak pravil pan Janda, že bude potřeba studovat weby, na nichž
se objevují jiné názory než ty jeho a jeho lidí, a posléze je zapotřebí,
jak nás ujišťoval i pan Gabal, tyhle názory redukovat, nepřipouštět,
dostat z veřejného prostoru, v podstatě cenzurovat. I když to slovo nikdo z
nich nepoužil, tak o tomto slově to celé je,“ tvrdí Petr Žantovský.

To považuje za velmi nebezpečnou tendenci, která se stává oficiální
tóninou už proto, že se tato akce odehrávala v prostorách Poslanecké
sněmovny. „To, jak přemýšlejí, je zjevné z výroku pana Schwarzenberga,
jenž reagoval na proruského aktivistu Alexandra Barabanova, který žije v
Kyjevě. Ten upozornil, že na Majdanu a při podobných událostech velmi
silně rezonovala tradice fašistického hnutí Stepana Bandery a že tam byly
všude červenočerné banderovské vlajky. Pan Schwarzenberg na to pravil: ‚Těch
červenočerných vlajek tam několik bylo, to je pravda, ale když je na
demonstraci zhruba pět set tisíc lidí, tak asi nějaké procento v tom jsou
magoři, volové a extremisté, při spontánní akci se něco takového vždy
stane‘,“ cituje mediální odborník čestného předsedu TOP 09.

Elity měří dvojím metrem, což je pro totalitní režimy příznačné

Do souvislosti s tím dává nález Úřadu městské části Praha 1 o tom,
jestli se nesením maket šibenic na demonstraci proti migraci dotyční
dopustili úmyslného narušení občanského soužití hrubým jednáním nebo
měli spáchat přestupek, přičemž došel k závěru, že nespáchali. „Avšak
veškerá mediální a politická elita vedená panem Schwarzenbergem a paní
Langšádlovou se mohla uřečnit o tom, jak je to strašidelné, že tam
nějací ti ‚magoři, volové či extremisté‘ nesou makety šibenic.
Přitom je to úplně jedno, jednání ‚magora, vola či extremisty‘ pod
vlajkou Bandery nebo pod maketou šibenice nejsou vypovídající důležité
hlasy o směřování společnosti. Ale postoj té elity reprezentovaný těmi
Schwarzenbergy je dvojaký, měří dvojím metrem, což je příznačné pro
totalitní režimy, které své prohřešky přecházejí s úsměvem a se
zlehčením a na těch druhých nenechají nit suchou. Neblížíme se do
totality, ale že už jsme v ní až po krk,“ myslí si proto Petr Žantovský.

Tyto trendy, které mají celkem jasné vymezení, také mají jasně
definovaného nepřítele. „Ten hlavní nepřítel je Putin, protože to je
hlavní nepřítel Washingtonu, a jelikož oni reprezentují washingtonské
názory, tak jejich hlavní cíl je jasný. A protože na hlavní cíl se
útočí přes nějaké prostřední cíle, tak prostředním cílem v našem
prostředí je pan prezident Zeman. Tak čtu čtvrteční vyjádření několika
senátorů na téma, aby byl pan prezident zdrženlivější ve svých
vyjádřeních a ‚nepoškozoval Českou republiku‘. To přece také není
náhodné, že právě v těchto dnech a právě v této situaci a v této
souvislosti vystupují exponenti tohoto názoru s takovým usnesením. Bizarní
samozřejmě je, když Česká televize v Událostech, komentářích nechá v
tzv. crawlech, neboli krátkých zprávách běžících na liště v dolní
části obrazovky, běžet text, který zní ‚Senát vyzval Zemana‘,“
poznamenává mediální analytik.

Česká televize manipuluje s divákem, když nesdělí, že šlo o pětinu
senátu

Tak to totiž vypadalo, jako by zasedla horní komora Parlamentu a svou
důstojnou většinou vyzvala prezidenta k něčemu. „Jenže ono z těch 81
senátorů bylo diskusi přítomno jen 35 a z těch 35 bylo pro tuto výzvu
pouze 18. Těch 18 z 81 je nějakých dvacet procent, takže by bylo dobré
vědět, že to je názor jen těch dvaceti procent. Osmdesát procent buď
hlasovalo proti, nebo se zdrželo, nebo tam vůbec nebylo. Je pikantní
poslouchat tyhle aktivistické senátory, jak lamentují nad tím, jak je
možné, že někteří sociálnědemokratičtí nebo dokonce ódéesáčtí
senátoři se nezúčastnili téhle akce a nepodpořili ji. Přitom to je pláč
na špatném hrobě, protože to jsou akce, které nesměřují k posílení
demokracie, ale k jejímu oslabení,“ domnívá se Petr Žantovský.

Z těch čísel je podle něj zřejmé, že jde o vnitřní – komunistickou
terminologii – kontrarevoluci. „Protože to je další z mnoha a mnoha
drobných pokusů o převrat podmínek v téhle společnosti. A jestliže to
udělá dvacet procent senátorů, tak to je reprezentace dvaceti procent.
Nevím, jestli byli konformní s názory svých voličů, a docela by mě
zajímalo, zda se senátoři ve svých obvodech ptali voličů, jestli jsou
též názoru, že prezident škodí a měl by být zdrženlivější. Myslím
si, že to nikdo z nich s nimi nekonzultoval, že si jen dělají svoji vlastní
politiku. A hrozné je, že Česká televize to podtrhává způsobem, který
jsem uvedl, tedy normálně manipuluje divákem a neustále mu dává na
vědomí, jako by senát jako celek vyzval prezidenta k něčemu, a ne že to
byla nějaká jeho pětina,“ konstatuje mediální odborník.

Znovu se využila obvyklá taktika s hostem bez oponenta

S tím souvisí už mnohokrát opakované tvrzení, že si Česká televize zve
do vysílání pouze lidi, kteří vyjadřují názory konformní právě s
názorem vládnoucím v České televizi. „Kdysi říkal právě pan
Schwarzenberg, že Česká televize patří těm, kdo v ní pracují. To říkal
v souvislosti s televizní krizí, ale ono to platí stále. Například v
pondělí byl v Událostech, komentářích hostem Jevhen Fedčenko, jenž byl
představen jako profesor žurnalistiky z Kyjeva. Tématem byla tzv. ruská
propaganda a informační válka a pan Fedčenko samozřejmě neměl oponenta.
Neseděl proti němu člověk, který by vyjadřoval jiné názory. Zato on
pronášel třeskuté, cituji: ‚Válka na Ukrajině je důsledkem mediální
propagandy.‘ No to je přece nesmysl, protože mediální propaganda je
průvodním jevem každé války, tedy i té ukrajinské,“ vysvětluje Petr
Žantovský.

V žádném případě ale nelze tvrdit, že válka na Ukrajině je důsledkem
mediální propagandy. „Je důsledkem snah západních společenství,
zejména NATO, vtáhnout Ukrajinu do svého mocenského regionu, a oslabit tím
ze Západu to stále suverénnější Rusko reprezentované Putinem, který má
nebývalou důvěru Rusů. Je to zase jako s tím komunismem. Čím více se
tlačí na pilu, tím méně se tomu důvěřuje. Čím více budou Američané,
NATO a podobné organizace tlačit na tuto geopolitickou pilu, tím více budou
vyvolávat v normálně myslících lidech pochybnosti o své motivaci. A
posílat do mediálního boje lidi, jako je pan Fedčenko, kteří říkají
tyhle nesmysly, tak to je fatální chyba, protože u těch osmdesáti procent
lidí, kteří jsou jiného názoru nebo o věcech přemýšlejí a nepapají je
zatepla jen tak, jak jim je propagandisté předloží, to samozřejmě vyvolá
právě opačnou reakci,“ ví mediální analytik.

Půvabná vlastní branka polského filozofa při hodnocení dění na Ukrajině

Všiml si přitom, jak se kruhy uzavírají. „Pan moderátor Takáč nejenže
neoponoval těm nesmyslům, co říkal pan Fedčenko, ale až při rozloučení
s ním nám sdělil, že pan Fedčenko je u nás hostem – koho myslíte? –
no Evropských hodnot, jak jinak. Tak k tomu už není skoro co dodat. Nu a
čtvrteční Události, komentáře přinesly opět tentýž problém. Bez
protidiskutéra ovládl vysílání jakýsi pan Pawel Rojek, zřejmě polský
politolog, bylo u něj uvedeno, že je filozof, ale nic filozofického z něho
nevypadlo, slyšel jsem pouze politický komentář, který byl chvílemi k
zamyšlení, chvílemi ne, byla to více či méně sofistikovaná propaganda. A
z toho mě zaujala jedna věta pana Rojeka, cituji: ‚To, co se děje na
Ukrajině, je pokus otestovat, kde jsou hranice ruského imperialismu‘. To je
velmi zvláštní věta, protože to nevíte, jak byla míněna,“ podotýká
pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Čí pokus to tak mohl být? Byl to pokus premiéra Jaceňuka, nebo pokus
prezidenta Obamy, nebo prezidenta Putina, který bude testovat hranice svého
vlastního imperialismu? „Nebo co to je za větu? Pan Rojek nám ji
nevysvětlil, ale sama o sobě je nesmysl, protože to, co se děje na Ukrajině,
je důsledkem úplně jiného procesu, který jsem před chvílí popsal. A
rozhodně pokud má někdo zájem na tom testovat, kde jsou hranice tzv.
ruského imperialismu, tak to jsou Spojené státy, rozhodně ne Putin. Takže
pan Rojek nás chtěl přesvědčit o tom, že Rusko je tím, kdo to zavinil,
ale v podstatě si sám vstřelil docela půvabnou vlastní branku,“
upozorňuje mediální odborník.

Už nepřekvapí, že host ČT je v Praze na pozvání Knihovny Václava Havla

Jeho pozornosti nemohlo ujít ani to, že Pawel Rojek během rozhovoru
prezentoval vydání českého překladu své knihy „Rusko: prokletí impéria“,
několikrát tu knihu ukázal na kameru a dvakrát se o ní hovořilo. „Takže
to byla taková zajímavá píárová akce České televize. Mě by zajímalo,
kolik za ni Česká televize inkasovala, ať už to byly product placement,
reklama, sponzorský vzkaz nebo co to bylo. Každopádně by to mělo mít
nějaké ekonomické vyčíslení. Myslím, že žádné nemá, že to je jenom
aktivismus těch novinářů. A zase nám pan moderátor sdělil, že pan Rojek
je v Praze – a teď pozor – na pozvání Knihovny Václava Havla. Tak jsme
zase zpátky v kruhu. Stále se to točí kolem stejných jmen a institucí, a
to pochopitelně není náhoda,“ nepochybuje Petr Žantovský.

Na závěr si nechal krátkou poznámku, která se týká tématu zavedení
branné výchovy do škol. „Ve čtvrtek ji v devadesátce ČT24 obhajoval
poslanec za hnutí ANO Bohuslav Chalupa, proti němuž vystoupila paní
Langšádlová. Je to úžasně půvabné. Kdyby se sněmovna a senát zúžily
na dvacet procent vybraných person, tak by České televizi vystačily. Nebylo
by třeba zvát nikoho jiného než Langšádlovou, Gabala, stále stejný tým
lidí, který by se tam promenoval. Tu a tam Koláře nebo někoho mimo
Poslaneckou sněmovnu, a oni by nám to všechno vysvětlili. Nu a
Langšádlová o té branné výchově říkala, že ten předmět není třeba.
No pochopitelně že to říkala, když je navrhovatelem poslanec za hnutí ANO
a TOP 09 a ANO nejsou z jedné vesnice. Jsem moc zvědav, až budou uzavírat na
nějaké důležité radnici, třeba v Praze, koaliční smlouvu, jak to budou
pan Kalousek a paní Langšádlová vysvětlovat,“ přiznává mediální
analytik.

Nic dobrého mladé nečeká za rozhodování Schwarzenberga a Langšádlové

Velmi by ho ale zajímalo, co by místopředsedkyně TOP 09 Helena
Langšádlová k návrhu tohoto zákona o zavedení branné výchovy do škol
říkala, kdyby ho předložil poslanec z její strany nebo i z ODS, která je
TOP 09 asi názorově nejblíž. „Docela bych vsadil boty, že paní
Langšádlová by byla velice aktivní bojovnicí za prosazení zavedení
branné výchovy do škol. Protože to je osoba, která prosazuje výhradně ty
zájmy a názory, jež jsou v souladu s nějakou politickou směrnicí její
strany a názorového proudu, z něhož vychází. Jinak jsem od ní ještě
neslyšel nějakou samostatnou individuální a objevnou myšlenku. Možná že
mě ale někdy překvapí,“ doufá Petr Žantovský.

Sám má na zavedení branné výchovy do škol velmi jednoznačný názor. „Samozřejmě
že je nezbytná, protože pokud někdo má děti ve věku, jichž se to týká,
ví velmi dobře, že ty děti jsou zcela nepřipraveny na realitu. A i když
mají sebelepší zázemí v rodině, dozvídají se věci po pravdě, nejsou
pod jednoznačným vlivem jednostranné propagandy, tak stejně nejsou
připraveny na realitu. A ta branná výchova, může se jmenovat jinak, to je
jedno, třeba obranná výchova, to je fuk, by měla být taková nadstavba nad
občanskou výchovou, měla by je připravit na to, co je v životě čeká. A
že je asi nečeká nic pěkného, zejména když o tom budou rozhodovat lidé
jako pan Schwarzenberg a paní Langšádlová,“ uzavírá mediální odborník
své hodnocení uplynulého týdne.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zmrd a čurák. Pavel Novotný rázně vstupuje do debaty nad zákonem o
hanění Zemana

Bulvární novinář Pavel Novotný zavzpomínal na rok 2014, kdy v dopise
oznamoval Hradu, že vzhledem k excesům prezidenta už nebude Miloše Zemana v
článku označovat celým jménem a titulem, ale bude mu říkat „Jitrnice“.
Prošlo by takové označení dnes, kdy se debatuje o ochraně prezidenta před
slovními vulgaritami, za které by mohl hrozit až rok vězení?

„Taková to bývala dřív čurina ... ‚zmrd a čurák‘ ve slovenské
televizi tedy nově rok, to mi tehdy manželka dala co proto, už bych to
neudělal.... ale tohle by snad ještě prošlo i v nových pořádcích...
zlatý časy... pamatuješ Nikolka Kudrnáčová jak jsme to posílali?“
napsal na sociální síti Facebook při vzpomínce na své starší vystoupení
ve slovenských médiích.

,„Nám vládne takovej čůrák, že se za něj stydím před svýma dětma.
Každej rok vyvěšuju tibetskou vlajku a vysvětluju dětem, proč tu tibetskou
vlajku vyvěšujeme. A ten zmrd jede a uzná celistvost Číny. Já se tak
strašně stydím za svého prezidenta, za to co vypráví venku,“ nešetřil
tehdy Novotný českou hlavu státu a naopak vyzdvihl tu slovenskou. „Váš
Kiska přijme Lavrova a řekne mu na rovinu – to je anexe cizího území,
máte za to odpovědnost. Mně se to tak strašně líbilo, co řekl váš
prezident," uvedl před rokem bulvární novinář, podnikatel, komunální
politik za ODS a nyní úspěšný hráč pokeru.

Ve své reakci na současný návrh 64 zákonodárců připomněl i svůj dopis,
který vznikl 3. listopadu 2014. Jeho adresátem byl hradní kancléř Vratislav
Mynář. Tento dopis přiložil coby fotografii.

Novotný v psaní Hradu oznamoval, že vzhledem k excesům hlavy státu už
napříště nehodlá označovat prezidenta jménem Miloš Zeman, ale bude mu
říkat Miloš „Jitrnice“, poněvadž se to lépe hodí k tomu, jak se hlava
státu vyjadřuje. Aby naznačil, jak to bude vypadat v praxi, přidal před
více než dvěma roky i nějaký ten příklad.

„Akce v Jízdárně Hradu probíhala dobře až do chvíle, kdy se poblinkal
prezident Jitrnice.“ Zašel tehdy i dál. „V případě mimořádné
události typu smrti Miloše Jitrnice zvolíme přece jen přesnější
formulaci typu prezident republiky Miloš ‚Jitrnice‘ Zeman atd.“
nastiňoval Novotný.

Prošlo by mu něco takového ve světle připravovaného zákona z pera
komunistického poslance Zdeňka Ondráčka, pod který se podepsalo na 60
zákonodárců z KSČM, ČSSD, Úsvitu a hnutí ANO? Nebo by si prožil 365 dní
za mřížemi, jak to coby krajní variantu navrhují poslanci?

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Generál NATO vyprávěl divákům ČT, jak jsme v informační válce

Bezpečnost na prvním místě. Téměř všechny parlamentní strany měly
tohle téma ve svých volebních programech. Co je ale pro bezpečnost země
nejdůležitější, jakou roli v ní hraje armáda a co nás ohrožuje nejvíce,
nejen o tom hovořila v pořadu Interview na ČT Světlana Witowská se
zástupcem velitele nadnárodní divize NATO v Polsku Karlem Řehkou.

Co dělá armáda v době míru, když se říká – chceme-li mír,
připravujme se na válku a „hrajme si na ni“? „Tak hrát si na válku se
dá mnoho způsoby. Jsou hlavní dva druhy, a to výcviková, že někoho
přímo připravujete, jak válčit. Nebo je analytická, to znamená, že na
té hře prověřujete nějaké konkrétní plány. Hry hrajeme kdekoli, venku,
v lese, i strategické na počítačích,“ upřesnil Řehka.

Každá hra se hraje na různých stupních a důležité je to, jaký má cíl,
od toho se pak odvíjí, kdo jí v Armádě ČR hraje. „Máme hry pro řadové
vojáky, pro velitele různých útvarů, ale může být i pro náčelníka
generálního štábu a velení armády,“ dodal Karel Řehka.

Podle jeho slov, měli bychom být připraveni na eventualitu, že dřív nebo
později nějaký skutečný konflikt přijde. „Každý to vidí jinak, ale
válka je přirozená součást společnosti. Už se několikrát objevovala v
různých cyklech, tedy nejen toto vypovídá o tom, že přijde,“ sdělil a
dodal, že dokud zde stále budou lidé s různými mocenskými zájmy,
konflikty a tak dále, tak tato hrozba nikdy nezmizí.

Pro vedení války je podle názoru Karla Řehky armáda v jistých fázích
nejdůležitější jako vojenský nástroj, ale jsou i politické, informační,
ekonomické a další. „Válka je otázka celé společnosti a největší
omyl, ke kterému dochází je ten, že lidé si myslí, že si zaplatí
profesionální armádu a mají splněno, ale tak to není,“ uzavřel Řehka.

Podle průzkumů věří dezinformačním webům více než tradičním médiím
přes čtvrtina Čechů; to Řehka vysvětluje tím, že lidé nejsou
dostatečně vedení ke kritickému myšlení. „Je to dané i dobou. Média je
těmito informacemi zahlcují ze všech stran a je to tak velké, že se v tom
těžko běžný člověk zorientuje,“ uzavřel s tím, že pokud s v lidech
nezačne kritické myšlení pěstovat, tak budou vůči těmto informacím
stále více zranitelnější.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Snad si to přečte i Dan... Mluvili jsme velmi otevřeně s bývalým
spolužákem Daniela Hermana a ten mu poslal tento velmi, velmi osobní vzkaz...

ROZHOVOR Katolický kněz Jan Evermod Sládek studoval v kněžském semináři
se současným ministrem kultury Danielem Hermanem. Otec Sládek se vyjádřil k
Halíkově kritice kardinála Duky, kauze Brady a dalajláma, sdělil pár
vzpomínek na Daniela Hermana a nynějšímu ministrovi poslal velmi osobní
vzkaz.

Co říkáte tomu, jak Tomáš Halík napadl kardinála Duku kvůli tomu, že
šel na Hrad a převzal tam od prezidenta Zemana vyznamenání? „Při
předávání medaile za podporu Miloše Zemana Milošem Zemanem Dominiku Dukovi
jsem si vzpomněl na slova, jimiž jeden papež komentoval úmrtí kardinála
Richelieua: Jestliže existuje Bůh, bude mu asi muset pan kardinál hodně
vysvětlovat; pokud neexistuje, dělal to. výborně,“ napsal Halík Právu na
dotaz, co říká na udělení Řádu bílého lva Dukovi. „Myslím, že
kardinál Beran i kardinál Tomášek, který se dovedl na konci života
statečně postavit nemravné moci, se obracejí v hrobě. Jsem velmi vděčný
těm představitelům církve, kteří dali neúčastí na hradních oslavách
statečně a jasně najevo, co si myslí o Miloši Zemanovi,“ uvedl Halík a
podotkl: „Já bych se styděl převzít od něj vyznamenání. Kardinál Duka
však už zřejmě nasedl do vlaku, z něhož už nebude mít odvahu a sílu
vystoupit. Je mi to líto.“

Mons. Halík vyslovuje lítost nad skutkem pana kardinála Duky. To je sic
pěkné a ušlechtilé, nebo to alespoň má tak vypadat, ale dovolte mi otázku.
Nepřipomíná vám to, pane redaktore, kyselé hrozny z Ezopových bajek?

Já osobně mám z toho radost. Možná jsem příliš velký optimista, ale
spatřuji v tom signál, že pan prezident přes všechnu svou často
proklamovanou odměřenost vůči církvi přeci jen spatřuje určitou její
spjatost s našimi dějinami a kulturou. A jestliže je ochoten předat
vyznamenání primasovi české katolické církve, naznačuje tím, že se s
církví počítá a že i když je vůči ní osobně vyhraněn, je přesto
nějakým způsobem ochoten uznat její užitečnost a význam pro některé
obyvatele státu, ve kterém je prezidentem. Jako katolický kněz mám z
ocenění někoho, kdo představuje a reprezentuje duchovní směr, do kterého
patřím i já, upřímnou radost.

Pater Halík se již v médiích vůči Mons. Dukovi vymezil několikrát a pan
kardinál to přešel vždy elegantním mlčením, i když má páky na to
Halíka usměrnit – je přeci jeho nadřízeným. Co tím sleduje, se můžeme
jen dohadovat, ale já osobně se domnívám, že mu dopřává čas k tomu, aby
se vzpamatoval. Jak s tímto časem pater Halík naloží, už je jen jeho
problém. Ale – opět můj osobní názor – Halík asi tuto příležitost
nevidí, nebo zatím si jí nevšiml. I když jinak je to pán velice všímavý
a, jak ve svém komentáři i uvádí, je schopen takových ušlechtilých citů,
jako je lítost a stud. I když stud podmiňuje navržením patera Halíka na
prezidentské vyznamenání, takže se asi stydět nebude muset alespoň do té
doby, dokud bude Miloš Zeman prezidentem ČR.

Ale naznačovat jakousi podobnost mezi kardinály Dukou a Richelieuem
nepovažuji za známku velkolepých citů, ale za drzost. Neboť, kdyby byl Mons.
Duka podoben onomu kardinálovi z Francie, Halíkovi by bylo tuze ouvej.

A co říkáte aféře Brady a jak se v ní angažuje Daniel Herman?

Aféra Brady je, alespoň tak to vidím já, příležitost pro mnohé
namasírovat si vlastní ego a připadá mi to jako kost, kterou hodíme smečce
psů, abychom se bavili, jak se o ni rvou. Možná by bylo zajímavé zjistit si,
co se dělo během té vydařené taškařice, které se média věnovala na 110
procent, v informačním stínu. To bych viděl jako zajímavý domácí úkol
pro nějakého schopného novináře. Přece byste, pane redaktore, nechtěl,
abychom si to hledali sami? I když často musíme, protože žurnalisté musí
neustále přepočítávat medaile, čestná občanství, klíče od bran a já
nevím, co ještě kdo a proč dal strýcovi nestrýcovi pana ministra.

Mám dva spolužáky, o kterých lze říci, že se „profesionálně namočili“
do politiky. Jeden z gymnázia, Jiří Papež, který byl, tuším tři volební
období, poslancem a chvíli i stínovým ministrem zemědělství. Možná si
kdejaký čtenář řekne, „toho neznám“, což může znamenat, že nic
zajímavého nevykonal. Ale vzhledem k tomu, že média se většinou zajímají
o senzace a skandály, to znamená, že nevyrobil žádnou ostudu. Zatímco onen
druhý spolužák, z kněžského semináře, současný ministr kultury, na
nás kouká ze všech médií a myslím, že ještě dlouho bude.

A jakou máte na Daniela Hermana osobní vzpomínku?

Těch osobních vzpomínek je spousta, a nečekejte žádnou senzaci, všechny
jsou totiž dobré.

Ta první je z vlaku z Českých Budějovic do Litoměřic, když jsme jeli
společně na přijímačky. Cesta, neskutečně dlouhá, uběhla poměrně
rychle. I když jsme se viděli prvně, věděli jsme o sobě díky kněžím,
kteří znali nás oba, a celou jsme ji proklábosili. O sobě, o společných
známých, o politice, o náboženských poměrech, vyměnili jsme si poznatky z
pohovorů s estébáky a církevními tajemníky – což bylo vlastně to samé...
Byl to sympaťák a takovým byl pro mě po celou dobu prvních dvou let studia.
Byli jsme jediní dva studenti v ročníku za českobudějovickou diecézi,
kteří byli přijati ke studiu v roce 1984.

V roce 1986 jsem musel na vojnu, Dan ne, měl modrou knížku. Ale věděl jsem,
že i když se možná celé dva roky neuvidíme, tak to vadit nebude. Měl
totiž jeden krásný zvyk. Denně se modlil loretánské litanie za bohoslovce
na vojně, aby se nenechali ukecat, aby nepřišli o kněžské povolání,
prostě, aby se ve zdraví vrátili z vojny a mohli dokončit svá studia a
stát se kněžími. Byl to prostě člověk, kterého jsem měl a pořád mám
rád a považoval jsem ho za přirozenou autoritu a vzor, protože dělal
všechno lépe než já. Líp se učil, víc se modlil, prostě perfektní
bohoslovec. Pro mne, tak trochu průseráře, nedostižný vzor.

Takže asi pochopíte, že když jsem poprvé slyšel jeho zdůvodnění, které
opakoval v šoufl šou Jana Krause (nebudu citovat, protože si to může
každý dohledat sám), proč se rozloučil s kněžstvím, spadla mi čelist
hodně nízko. A první otázka, která mi prolétla mozkovnou – „To si snad
dělá srandu?!“ – mi v kebuli rotuje od té chvíle stále.

A otázek je čím dál tím více. Daly by se však shrnout do dvou:

Zaprvé, myslel to tehdy vážně (jako adept na kněžství), nebo to na nás,
spolužáky, hrál? Zadruhé, myslí to nyní vážně (jako ministr), nebo to
na nás, občany, hraje?

Odpověď jsem, přiznám se, ještě nenašel, ale k závěru jsem došel:
upřímný asi tento pán zrovna nebude.

Daniel Herman na Staroměstském náměstí řekl, že pozval dalajlámu do
barokní kaple v Nosticově paláci a „tam jsem ho poprosil o požehnání pro
naši zemi a pro náš národ a věřím, že tím momentem on tady otevřel
jakési průduchy ducha a duch zavanul“. Řekl, že je hrdý, že dalajlámu
přivítal a že se tím přihlásil k odkazu Václava Havla. Je to, co říkal
slučitelné s katolictvím?

V interních kruzích se často vtipkuje... asi jako ve všech oborech. Ale on
to není vlastně ani vtip, ona je to skutečnost ověřená zkušeností:
Zřekneš se Boha, zříkáš se i rozumu. Kdyby zůstal katolickým knězem,
nemusel by se dělat zajímavým tajtrlíkováním s dalajlámou (přezdívaným
u některých katolíků Davaj lamu, Hatláma, Dalamánek a podobně), neboť
Ježíš Kristus je daleko zajímavější než nějaký marxistický skín z
východu. A přiznejme si to, i nám, Evropanům, mentálně bližší.
Jestliže tedy Dadouš, tak jsme mu říkali v semináři, platně vysvěcený
katolický kněz, považuje za nutné žádat o požehnání orientálce
vyznávajícího hodnoty Karla Marxe o otvírání průduchů napadá mě: Ema
má mísu, Dadouš má místo... a je mimo mísu.

Co se týče duchů, tak máme Ducha svatého, třetí božskou osobu, pak duchy
dobré (anděly) a pak duchy zlé (z pohádek známé jako čerty). Komu byly
otevřeny dalajlámou průduchy, nechť si laskavý čtenář odpoví sám.

A co si myslíte o dalajlámovi? Profesor Piťha připomněl, že se dalajláma
„v pražské přednášce ztotožnil s marxismem v podobě Komunistického
manifestu. Slyšel jsem několik jeho přednášek v rozmezí třiceti let.
Nikdy mě nepřesvědčil o své duchovní opravdovosti.“

Co potom říkáte tomu, že osobnosti, které se hlásí k pravici či ke
katolictví, jako pan Kalousek, Gazdík, Herman, Halík a spol. se současně
hlásí k dalajlámovi, který propaguje marxismus?

Pokud mají někteří takzvaní křesťanští politici a veličiny potřebu se
k němu hlásit a s ním se fotit, pak to považuji za jejich vlastní vyznání:
„Prožíváme krizi křesťanské víry.“

Možná je to jejich volání o pomoc, tak bych to alespoň rád jako katolík
viděl. A tak se za ně i modlím. Ale cosi mi říká, možná něco z
průduchu, že už si svého koníka, na kterém chtějí dorajtovat k
šťastným zítřkům, vybrali... Nebe jim buď milostivo!

Ale možná je to všechno jinak, možná jen chtějí trumfnout pana prezidenta
Zemana a dostat se východněji, než je ruská metropole. Protože možná jen
o to jde, ukázat všem, že jsou lepší než Miloš – pan prezident ráčí
prominout.

Otče, mám pocit, že tento rozhovor byl pro vás dosti osobní. A když jsme
tolik osobní, neměl byste osobní vzkaz pro pana ministra?

No, měl bych, ale nevím, jestli bych si ho mohl dovolit na stránkách
Parlamentních listů. A nevím, jestli se dostane pod nos Danovi, tedy panu
ministru kultury Danielu Hermanovi. Zkuste to. Tak dobrá, jak chcete. A doufám,
že si to přečte i Dan.

Myslím, že by mohl...

Dane, prosím tě, přestaň blbnout s politikou. Vzpomeň si, jak jsi toužil
být knězem. Vzpomeň na všechny, kteří tě podporovali, kteří se za tebe
modlili, kteří ti ze srdce přáli v den tvého kněžského svěcení.

Vzpomeň si na chvíle u oltáře, kdy jsi měl moc větší než má jakýkoli
ministr, prezident, nebo i král. Moc ze svátosti, kterou jsi vyměnil za jedno
volební období, kdy musíš dělat kašpárka, který visí na politických
nitkách.

Držíval jsi v rukách Spasitele, Božího syna, a rozdávals ho; nyní
držíš průkazku ministra a rozdáváš dotace.

Vybral sis Boha, kterému jsi chtěl sloužit, a vyměnils ho za světskou
kariéru.

Stálo ti to za to?

Přeji ti, abys byl šťastný, i když ty sám, alespoň doufám, víš, že
štěstí najdeš v tom, cos tak lehce opustil.

Takže ti přeji odvahu k návratu k pravdě a lásce, kterou je pro nás
křesťany Ježíš Kristus, kterému ses v den svého kněžského svěcení
zavázal sloužit, a po několika letech jsi ho s lehkostí opustil a vydal ses
za bludičkou světské slávy.

Zkrátka, pochlap se, přestaň blbnout a vrať se.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Čunek poslal nezaměstnané do práce

Až na stovku má vzrůst počet pracovníků, kteří ve žlutých vestách s
nápisem „veřejně prospěšné práce“ provádějí ve Vsetíně úklid
veřejných prostranství. Informoval o tom web tamní radnice s tím, že
město tak znovu využije státem podporovaný program na zaměstnávání
dlouhodobě nezaměstnaných.

V současné době pracuje pro město Vsetín prostřednictvím příspěvkové
organizace Technické služby šestnáct osob ještě z loňského programu.
Prvních třicet lidí nastoupí už v dubnu a další pak během května,
slibuje web vsetínské radnice.

Celý text je ZDE

„Naším cílem je přitáhnout k práci lidi, kteří jsou dlouhodobě
nezaměstnaní a zvykli si jen na vysedávání na lavičkách a na pobírání
sociálních dávek. No a samozřejmě chceme pracovním návykům naučit i
jejich dnes již dospělé děti, které si po vzoru svých rodičů také
zvykly nepracovat a žít jen ze sociálního systému,“ citoval web slova
vsetínského starosty Jiřího Čunka (KDU-ČSL).

Hlavní pracovní náplní lidí zaměstnaných prostřednictvím veřejně
prospěšných prací je zlepšení prostředí, vzhledu a čistoty ve Vsetíně.
Starat by se tak měli zejména o čištění chodníků, úklid autobusových
zastávek, pletí veřejné zeleně, úklid černých skládek, čištění
odvodňovacích žlabů, podchodů a dětských hřišť, úklid v okolí
odpadových nádob na sídlištích nebo úklid břehu řeky Bečvy a
přilehlých potoků.

V loňském roce pracovalo celkem v rámci VPP ve Vsetíně 49 osob.

Stát hradí společnostem, které zaměstnávají pracovníky na VPP
prostřednictvím úřadu práce, mzdové náklady, včetně povinných odvodů
až do výše 14 tisíc korun.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Chceme do Velké Británie legálně. Ne skákat na vlaky a kamiony! Mluvili
jsme v Calais s Mohamedem z Afghánistánu a zde je jeho drsný příběh

PŘÍBĚH Velké naděje vyvolalo, když do Afghánistánu přišly jednotky z
USA a evropských zemí. Pak očekávání pomalu opadla. Utratila se spousta
peněz, žádná změna a situace v zemi se ještě zhoršila. Tehdy, v roce
2015, opustil Mohamed Nebi domov a přes jedenáct zemí dorazil do
francouzského Calais. V tamním uprchlickém táboře "džungle", jehož část
demoliční čety nyní bourají, žije skoro půl roku. Všechny lidi dobré
vůle žádá, aby tlačili na politické představitele v Evropě, aby bylo
uprchlíkům povoleno přejít do šlechetné a dobrotivé Velké Británie.

"Tlumočil jsem pro mezinárodní vojska. Dostával jsem spoustu výhružných
dopisů, protože na to přišli lidé z Tálibánu napojení na různé
teroristické organizace. Stáhnul jsem se a pak pracoval pouze v byznysu.
Výhrůžky pokračovaly, na ulici mě napadli. Rozhodl jsem se pro emigraci,"
vysvětluje pro ParlamentníListy.cz Afghánec Mohamed Nebi. Setkali jsme se v
kavárně Kábul, rozsáhlé chatrči, která se všemi ostatními v jižní
části "džungle" podléhá demolici.

Džungle a Mohamed

Z Calais přicházejí stále čerstvé zprávy o pokračujícím bourání
jižní části provizorního uprchlického tábora, kterému zde přezdívají
"džungle". Začalo se v pondělí odpoledne za dohledu desítek policistů a v
dalších dnech demolice pokračovala. S tím souvisí i různé střety,
zapálené chatrče a násilné vyhánění uprchlíků. Situace je dost
nepřehledná. Někteří uprchlíci se odmítají přestěhovat do
kontejnerových domů, aby neztratili možnost azylu v zemi vyvolené, tedy v
Anglii, kam všichni míří.

Zhruba třicetiletý Afghánec Mohamed Nebi zde žije v naději, že se dostane
do Velké Británie, skoro půl roku. Jméno prozradil, ale vyfotografovat se
odmítl. (Fotografie připojená k článku je tedy pouze ilustrační-pozn.red.)
Je slušně oblečen, stále něco ťuká do mobilu, narozdíl od většiny
uprchlíků umí velmi dobře anglicky. Jazyk se naučil jako malý ve škole a
v rodném Afghánistánu pak tlumočil vojákům Mezinárodních
bezpečnostních podpůrných sil (ISAF). Nicméně ne tak dlouho, aby mu z toho
plynul nárok na azyl v některé z demokratických zemí NATO.

"Přišel jsem sem, protože podle Ženevských konvencí mohou uprchlíci
najít politický azyl v zemi, kde chtějí žít. Chci do Anglie, protože
Britové jsou mnohem šlechetnější a dobrotivější, než Francouzi. To je
už vidět tady v 'džungli'. Nejvíc dobrovolníků je zde z Británie, která
je nejlepší multikulturní zemí v Evropě. Je tam také rasismus a nenávist,
ale mnohem méně, než na kontinentu. Umím anglicky, což je obrovská výhoda,
abych tam mohl spokojeně žít," vysvětluje s tím, že měl na zdejším
Jungala Radio i vlastní pořad zvaný Naděje.

Jeho strastiplná cesta

Narodil se v afghánském městě Džalálábád, v provincii Nangarhár. Rodina
kvůli neutěšeným poměrům v zemi uprchla do sousedního Pákistánu, když
mu byly dva roky. Tam se ve škole, kde se učilo podle oxfordského systému,
naučil anglicky. Roku 2001 se s velkým očekáváním vrátil domů. "Chtěl
jsem být součástí změn, které se tam odehrávaly, a taky mě to táhlo
domů," říká. Tlumočil pro mezinárodní organizace, vojenské jednotky a
soukromé firmy ze Západu. Kvůli tomu se dostal do hledáčku teroristických
organizací a bylo mu prý denně vyhrožováno.

"V Afghánistánu je pořád válka, ať si média říkají, co chtějí.
Žádný Afghánec neutíká z domova jen tak z plezíru. Navíc to není naše
válka. Jde sice o válku s teroristy, ale taky o ekonomickou válku o zdroje. V
Sýrii, Iráku i Afghánistánu je to stejné. Snažil jsem se udělat pro
zlepšení situace v mé domovině, co jsem mohl. Nicméně šlo o samé sliby.
Mezinárodní vojska neudělala nic důležitého, žádná zásadní změna.
Jde jen o obrovské plýtvání penězi i materiálem. Když jsem si uvědomil,
že se nic nezlepší, naopak bude vše horší a horší, vydal jsem se na
cestu," hovoří pro ParlamentníListy.cz o svém smýšlení, které v roce
2015 vyústilo v emigraci.

Až do Francie prošel jedenácti zeměmi. Írán, Turecko, Řecko... Všude v
uprchlických táborech podmínky hrozné, do Evropské unie, tedy Řecka, plul
na lodi sedm hodin. "Bylo to strašné. Namačkaní jako sardinky v podpalubí
po kolena ve vodě. Nakonec jsem se dostal do Francie, ale lidé jsou tady dost
odtažití, rasističtí. Nás uprchlíky nenávidí. Řidiči autobusů mi
schválně nezastavovali, lidé si ode mě v autobusu odsedávali. Přitom
nesmrdím a jsem slušně oblečen. A i kdyby ne, jsem přece lidská bytost,"
podotýká.

Sny a touhy uprchlíka

"Vždy jsem slyšel o demokracii a lidských právech v Evropě. Tak jsem si
řekl, že je lepší jít do Evropy a pokračovat v životě tady. Když jsem
sem přišel a viděl situaci v džungli, nevěřil jsem vlastním očím. Ptal
jsem se sám sebe, kde jsou ty demokratické poměry, ta ochrana lidských práv?
To je demokracie jen pro Evropany a ne pro Asiaty či Afričany? Slyšel jsem o
velkorysosti, šlechetnosti a dobrotě Britů. Proto jsem došel až do Calais,
abych se dostal do Anglie, ale už jsem tady půl roku a nic. Jsme vyčerpaný,
zklamaný a vlastně nevím, co mám dělat dál," doplňuje. Až demoliční
čety zcela zlikvidují část "džungle", kde bydlí, neví, kam se vrtne.
Nechce se ve Francii registrovat, nechce zde totiž zůstat.

Sám nicméně přiznává, že jsou v "džungli" i ekonomičtí uprchlíci. "Nicméně
přijít na to, kdo je politický, a kdo ekonomický běženec, potřebuje
delší proces. My nechceme jít do Británie ilegálně, tajně naskočit do
vlaku, náklaďáku či kamionu, ale nemáme žádnou jinou možnost. Chceme se
tam dostat legálně, ale nikdo nás v tom nepodpoří. Všichni před
problémem zavírají oči, nikoho to nezajímá, vlády to nechávají vyhnít.
No, a zatím umírají noví a noví lidé. Jeden z mých blízkých přátel,
bydleli jsme zde v jednom stanu, najednou zmizel. Pak jsme zjistili, že je
mrtvý. Byl to snad nejhorší den mého života. Chtěl do Británie za sestrou,
ale jeho chybou bylo, že se narodil jako Afghánec," mluví zakrytě, po
tváři mu teče slza.

"Proboha, všichni jsme lidské bytosti," naopak skoro křičí Mohamed Nebi a
apeluje za všechny běžence v calaiské "džungli" na lidskou solidaritu: "Potřebujeme
změnu politického ovzduší. Je třeba, aby nám v tom pomohli všichni lidé.
Od aktivistů přes mezinárodní a neziskové organizace až po všechny lidi
dobré vůle, kteří mají srdce na správném místě. Žijeme sice jako
bezdomovci, ale už tak žít nechceme. Chceme žít a pracovat ve Velké
Británii!"

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Pevný svěrač, ručník na pleš a nepřehnat to s prášky. Exčlen ČSSD
sepsal dopis Bohuslavu Sobotkovi

ROZBOUŘENÝ SVĚT MARTINA KOLLERA Bezpečnostní analytik Martin Koller, dobře
známý čtenářům ParlamentníchListů.cz, je zároveň bývalým členem
české sociální demokracie. S významnou rodinnou historií sociálního boje.
Proto se cítí kompetentní napsat otevřený dopis Bohuslavu Sobotkovi, který
od roku 2011 do letoška stranu řídil, a lidem kolem něj. V situaci, kdy
někdejší lídr české levice klesl na volební zisk 7 procent se dle
očekávání jedná o velmi kritické psaní.

Můj děda byl sociální demokrat v době Rakouska-Uherska a farář na něj
posílal pomlouvačné dopisy. Otec byl sociální demokrat v meziválečné
ČSR, v době protektorátu si užíval kulturu nacistického pohostinství a v
roce 1948 odmítl vstoupit po takzvaném slučovacím sjezdu do KSČ. Já jsem
jako nestraník spolupracoval s prvními polistopadovými zakladateli ČSSD a
následně dělal poradce v oboru vojenství Stanislavu Grossovi, protože mne
osobně o to požádal tehdejší předseda Miloš Zeman. Když se Gross stal
ministrem vnitra a začal se stýkat s podivnými lidmi, rozhodl jsem se Standu
opustit. Dlouhá léta jsem měl nechuť k členství v jakékoli partaji.

Tuto nechuť, především ve vztahu k ČSSD, posílil sprostý podraz části
vedení ČSSD proti vlastnímu předsedovi Miloši Zemanovi v prezidentských
volbách. Jistě si na něj dobře pamatuješ. Někdo za tu špinavost dostal
koryto v Bruselu, jiný v parlamentu, možná i něco jiného. Až koncem
předsednictví Jiřího Paroubka, který byl poslední osobností a bojovníkem
v ČSSD, i když menší než Miloš Zeman, mne jeden známý doslova ukecal ke
vstupu do ČSSD s tím, že tam vlastně patřím, vždyť jsem se pro ně
opakovaně angažoval. Pro Grosse jsem připravoval informaci z hlediska vstupu
do NATO a k přezbrojení letectva, protože byl rovněž předsedou
branně-bezpečnostního výboru sněmovny.

ČSSD jako rodinná firma, dávno před Babišem

V základní organizaci na Praze 4 byli různí lidé, ale řada opravdu
dobrých, slušných, pracovitých a přesvědčených, že pracují pro lepší
život této země. Čím jsem dohlédl výše, tím byla situace horší.
Situace se stále zhoršovala a již někdy v roce 2015 jsem pomalu přestal
chodit na schůze, protože mi připomínaly schůze Socialistického svazu
mládeže před listopadem 1989. Prázdné žvanění, podlézání vedoucímu
panstvu, stále otrávenější kritika ze strany řadových členů, která
nikoho z panstva nezajímala, dobrovolná účast v davu či na průvodech, kde
vystupovali velikáni partaje. Chyběly jen hodnotné závazky a subotnik a
samozřejmě jednou za čas volby plné stupidního politikaření na téma, kdo
získá placené koryto či koryta nebo půjde na partajní sněm s možností
lézt do zadku panstvu. Mimoto se rozdělovala další koryta v různých
úřadech a firmách na ně navázaných podle toho, jak dopadaly volby. Vím,
že u ostatních partají je to podobné, ale ČSSD byla historicky vždy strana
občanské většiny, strana sociální a strana antiklerikální. U takové
KDU-ČSL Hermana či Halíka a jejich klonů bych už z historického hlediska
pozitivní vztah k občanské většině ani nečekal.

Koryta byla v ČSSD samozřejmě vyhrazena pouze pro partajní nomenklaturu,
kterou tvořili staří kamarádi, mnohdy předlistopadoví svazáci a straníci,
dále členové jejich rodin a příbuzenstva. Na odborné schopnosti se moc
nehledělo podle hesla „blbý, ale náš“. Vedení ČSSD je toho
ilustrativním dokladem. K něčemu takovému se před listopadem 1989
propracovala KSČ a nedávno rovněž ODS. Hlavně nebýt moc revoluční,
příliš nepodporovat bahno, pardon, občany a voliče, a hlavně vše podle
Bruselu a Berlína. Smrádeček a teploučko.

Pohrdání členskou základnou se letos samozřejmě projevilo, a to
zaslouženě, především u takzvaných levicových stran utápějících se v
politické korektnosti a více či méně otevřeném podlézání Bruselu.

Názory odborníků většinou nikoho z vedení ČSSD nezajímaly, přestože od
některých řadových členů by se mohla nomenklatura mnohé přiučit, ať se
jednalo o ekonomii, hospodářství, ekologii, sociální otázky, školství,
rozvoj průmyslu a další problematiku. Jakékoli pozitivní návrhy
směřující ke změnám a získání stále klesajícího počtu voličů se
odmítaly nebo se na ně neodpovídalo. Jenže mlčení v tomto případě
neznamenalo souhlas. Před volbami se hlavně natiskly tuny papíru mnohdy
stupidního obsahu, protože z toho pravděpodobně ještě někdo získal
slušnou provizi. A kategoricky se žádala účast na veřejných vystoupeních
stranických duševních titánů.

Ilustrativní ukázkou situace v ČSSD je osud jednoho tehdejšího kolegy.
Počátkem devadesátých let pomáhal znovu vybudovat ČSSD, chodil po
hospodách a mluvil s lidmi. Byl a pravděpodobně dodnes je věrným a
pracovitým členem. Nikdy se nehnal po funkcích. Když přišel o práci,
partaj se na něj vykašlala, takže nakonec musel prodat byt v Praze a
odstěhovat se na chatu kamsi do lesa, kde neměl ani internet. Takový přítel
Hašek měl v té době 28 placených funkcí za 3,5 milionu korun měsíčně,
možná je má dodnes, a k tomu hodnost plukovníka hasičů. A možná toho pro
ČSSD neudělal ani tolik co můj kamarád. Zato takových Hašků je ve vedení
ČSSD víc. Především mladé kádry, které nikdy nepracovaly a
připomínají Bendu z ODS, podívej se do zrcadla, mladý sociální demokrate
Sobotko. Jen se mnozí z nich raději tak hlasitě neozývají. Zažil jsem i
výjimky, ale nemohu se zbavit dojmu, že jich je menšina. Sedmého ledna 2016
jsem z ČSSD vystoupil. O dva měsíce později jsem byl vyloučen. Už to je
ilustrativní ukázka poměrů ve Tvé partaji.

Dobrý voják Sobotka a jeho kumpanie

Na vojenství v ČSSD vlastně žádní odborníci nebyli a dodnes ani nejsou.
Nechtěl jsem věřit vlastním uším, když jsem zjistil, že v ČSSD se
ještě po roce 2000 v branném výboru vážně zabývali otázkami bitevních
lodí, které odešly pod tlakem letectva do historie již za druhé světové
války. Z hlediska strategie a bezpečnosti se nikdy nešlo přes to, co
povídalo evropské panstvo v Bruselu a Berlíně. Vydatně se kývalo a
oslavovala se ta velká moudra, která nás dovedla tam, kde jsme. Co dodat,
jestliže vojenským expertem je v ČSSD přítel Hamáček, který dělá čest
svému příjmení a na vojně nikdy nebyl ani jako voják základní služby.
Samý internetový stratég papouškující cizí názory (jako všemožní
vojenští a bezpečnostní analytici v současné ČT24), ale nikdo si nevšiml,
že s armádou to jde od deseti k pěti a sloužila dlouhodobě především
jako dojná kráva díky rozprodejům majetku. Jediný, kdo v oblasti vojenství
něčemu rozuměl, byl v ČSSD Miloš Titz.

Kdybychom se měli pozdržet v oblasti vojenství, museli bychom vedení ČSSD
připodobnit k osobnostem z knihy Osudy dobrého vojáka Švejka, případně
zavítat ke Švandrlíkovým Černým baronům. Ty mi bohužel připomínáš,
ber to jako přátelskou konstruktivní kritiku, nikoli politického vůdce, ale
kadeta Bieglera, a to jak svojí neschopností a aktivní vyplašeností, tak
ostudnou podlézavostí Merkelové a její partě (opravdu bych Tě rád viděl
na vojně u bigošů).

Řečný ministr zahraničí, bývalý tajemník předlistopadové ČS strany
socialistické (moc se nechlubí, jak hlasovával pro vedoucí úlohu KSČ), mi
notně připomíná halasného a žvanivého poručíka Duba, který všude byl,
všechno viděl, všechno ví nejlíp a vždy vykládá, co se od něj kde
čeká (a po vzoru soudruha Fučíka je sexuálně orientován na pravicové
dcérky, aspoň že ne na synky, i když ty výzvy za křoví jsou podezřelé).

Přítel bruselského panstva Špidla, nadšený pracant stachanovského typu,
bohužel bez odpovídajících výsledků, mi silně připomíná Dubova sluhu
Kunerta (nemohu se zbavit dojmu, že pokud by mu z Berlína nařídili nacpat se
vlastním trusem, s radostí to udělá, a ještě bude volat s přitroublým
úsměvem o nášup, aby ne za ty peníze z Bruselu). Ministr vnitra mi
připomíná strážmistra Flanderku z Putimi, který sice neměl stánek se
zeleninou v Plzni, ale verboval různé Pepky Vyskoče k boji s ruskou
propagandou a špionáží a podlézal panstvu ve Vídni (dnes se vyplatí
podlézat panstvu v Berlíně umožněním řádění německé policie na
našem území jako za protektorátu).

Stejně zbytečný jako obojetný bývalý ministr pro lidská práva Dienstbier
(který dočasně zalezl, aby nedostal ČSSD pod 5 %) mi připomíná
feldkuráta Katze, stejně jako jeho následník Chvojka (ten spíše pouhého
ministranta), který vykládal, že zastaví podporu multikulturních neziskovek,
a potajmu nic neudělal (která z nich to teď bude živit za naše či
americké peníze, což platí pro oba).

Z velkých osobností ČSSD je třeba připomenout ještě přítelkyni Buzkovou,
nevalnou ministryni školství, která kromě agresivní hádavosti na úrovni
trhovkyně vynikala pouze fyzickými přednostmi, podporou rozkladu školství a
drog. V současnosti se ji zase některé socialistické kádry, hledající
zoufale viditelnější figury, snaží vytáhnout ze zaslouženého zapomnění
(zde je přirovnání spíše z hlediska Švandrlíkových Černých baronů
raději bez upřesnění).

Trochu k pobavení je socialistická feministka Marksová, která by vydala i za
fabrikantku Engelsovou, jestliže se předvádí v médiích na fotkách zhruba
o třicet let mladší, což mne u takové bojovnice za práva žen založená
na asexualitě doslova šokuje (z pracovního hlediska nešokovala ničím
podstatným). Na závěr nelze zapomenout na Tvého méně známého hlavního
poradce Pokorného, který ovládal vedení ČSSD jako smečku varietních
mopslíků, což dokazuje jejich úroveň.

Ještě jsem si vzpomenul na bývalého přítele Teličku, s nímž jste si
podobni jak vejce vejci, možná nejen vizuálně. Ale možná se mýlím,
takže se jako řadové voličské bahno za vše poníženě omlouvám, neboť
všichni jmenovaní jen neúmyslně dělají zdánlivý negativní a komický
dojem a jsou to vrcholně poctiví a nezištní bojovníci za práva a blahobyt
občanské většiny, českého státu a národa. Příkladem je Tvůj kamarád
Euro Prouza, který se společně s Tebou radoval nad programy PESCO a Vojenský
Schengen. Měli byste pomalu vyrazit na ruskou hranici, když jste tak chtiví
bojovat. Rozhodnutí nechávám na čtenářích.

Ostuda na ostudu

Ubohý volební výsledek jak Tebe, tak Tvojí party a celé nomenklatury mluví
za vše. Zodpovědní politici by už dávno zmizeli ze scény. To však v ČSSD
nelze po dobrém očekávat, takže kdekdo se bude držet partajní funkce jako
příslovečný trus košile. Ještě jako člen ČSSD jsem na schůzích
opakoval, že byste se měli učit od Kalouska, a sklízel jsem nadávky. Tím
jsem samozřejmě nemyslel lézt mu, přesněji KDU/TOP, do zadku jako letos,
vymýšlením protibabišovských a protizemanovských koalic doprovázených
zdivočelými výrony patočkovských propagandistických mouder, placenými z
našich kapes.

Kalousek opět potvrdil, že patří mezi politické osobnosti a taktiky, takže
mazaně odstoupil z vedení TOP 09 a může se komickým figurkám z ČSSD tak
akorát smát. Nové tváře TOP 09 Feri a Bartoš (byť maskovaný jako Pirát)
mají dohromady víc hlasů, než jste se svým početným placeným partajním
rodinným aparátem dokázali získat v současnosti a dokážete v bližší
budoucnosti. Možná vaši nástupci. Je opravdu otázka, zda se řadová
členská základna a voliči ČSSD vzchopí a budou prát trus z košil. Jinak
to bude v příštích volbách pod 5 %, tedy bez koryt a přístupu k penězům
či penězovodům s výjimkou státního příspěvku, pokud překročíte 3 %.
K tomu všemožné dluhy získané přemírou neschopnosti a arogance,
počínaje "lihovým domem" a soudy kolem něj.

Jestli se letos díky protibabišovskému bloku nepodaří sestavit vládu, a
může to být sakra brzy, budete mít velký problém zvaný 5 %. Andreje
Babiše sice nelze podezřívat z toho, že by měl odpor k penězům, ale na
rozdíl od vás není na státních tak závislý a dokáže o tom přesvědčit
voliče. Proto nemusí za každou cenu odklánět, takže je z pohledu voličů
v pozici čestného bojovníka proti korupci, která v této zemi řádí už
příliš silně a příliš dlouho. Kromě toho jako podnikatel potřebuje
stabilnější prostředí, nikoli jakousi permanentní kavárenskou či
socialistickou revoluci, destabilizaci a umělou atmosféru strachu a
nepřátelství vyvolávanou těmi, kteří tráví život od mládí
politikařením a nikdy se neživili prací. V tom s ním souhlasí značná
část obyvatel.

Národ už je unaven vousatými žvanivými a politicky korektními evropskými
revolucionáři, pravdoláskaři, bojovníky proti Rusku a Číně, prolhaností
politiků i médií a jejich nesplněnými sliby, chudobou, multikulturalismem a
ničením národa. Zatímco některé jiné strany mají stále šanci se
podílet na budoucí vládě, Tvůj stupidně vedený boj proti Babišovi a
Zemanovi, podporovaný vedením partaje a Patočkovým tiskem dovedl ČSSD do
situace, kdy ji Andrej Babiš použije jako medvěd zajíce. Jen si do té doby
nech narůst vlasy, nebo kup lepidlo a paruku.

Zde si můžeme připomenout další vydatnou stupiditu Tvého vedení partaje,
a to nenávistný boj proti Miloši Zemanovi. Možno říci, že se Ti podařil
unikátní politický tah. Jako nesvéprávný kašpárek pana Kalouska jsi ve
spolupráci se sobě podobnými duševními titány dotlačil ke spojenectví
Miloše Zemana a Andreje Babiše, největší politickou a největší
ekonomickou osobnost naší země. Něčemu takovému se ve sportu říká
vlastňák. Není jasné, zda je to v Tvém případě výsledek ztráty
soudnosti, duševního přetížení, osobního nepřátelství, upoceného
strachu na základě špatného svědomí z dávného podrazáctví, nebo
následek rozkazu z Berlína či Bruselu.

Tam samozřejmě jako českého prezidenta nepotřebují vlasteneckou osobnost,
ale loutku, nejlépe slouhu. Bez urážky, ale koho bude nejostudnější
vedení ČSSD podporovat za pár měsíců, jestliže většina členské
základny dá hlas Miloši Zemanovi? Nic proti panu Drahošovi, ale je to
člověk mimo politiku, také žádný mladík a v praxi bude v nejlepším
případě dobrý na vítání zahraničních návštěv u schůdků letadla (snad
bez žhavých polibků Brežněv – Husák s padajícími protézami),
reprezentativní a politicky korektní projevy v Bruselu, kladení věnců,
udělování profesury kdejakému šaškovi z pražské kavárny, povyšování
generálů sloužících cizím zájmům a slavnostní nástupy hradní stráže.

A bude především zavázán těm, kteří mu poskytují tak silnou a
nákladnou podporu v médiích i na ulici, tedy pražské kavárně
posluhující cizáckým zájmům! Musíme se zeptat, co pana profesora tak
účinně přesvědčilo, aby ze sebe jako předlistopadový nomenklaturní
kádr a ve svém věku dělal kašpara a 17. listopadu se předváděl jako
protikomunistický odbojář? Dočkáme se i Jakeše a Biľaka v rolích
disidentů? Co na něj kdo ví? A co o něm kdo z nás ví?

Pokouším se ho srovnat s ekonomickými úspěchy prezidenta Zemana v Rusku a
Číně. Dovedu si představit německé zpravodajství. „Právě dosedlo
vládní letadlo s českým prezidentem, kterého doprovází početná delegace
lidsko-právních expertů a multikulturalistů z neziskových organizací pana
Söröse. Přiletěli položit věnec ke zlatému pisoáru Václava Havla v
muzeu barevných revolucí a multikulturalismu a podepsat s kancléřkou
Merkelovou převzetí sta tisíc uprchlíků z Afriky.

Nového pana prezidenta sice nezná nikdo, ale to nevadí, protože je to
prezident naší východní kolonie jako kdysi Hácha.“ Možná že takový
prezident Nikdo (nemusí se jednat o pana Drahoše, aktuálně hlavního
protikandidáta) povolá nazpět do služby generála Picka, který sice uměl
jen pořádat slavnostní nástupy, klást věnce a využívat sexuální
podporu podřízené, zaplacenou funkcí ředitelky odboru po vzoru premiéra
Nečase (na víc už mu možná nezbýval čas). Stejně to dotáhl na
armádního generála, náčelníka Generálního štábu a ministra obrany jako
živoucí doklad ubohé úrovně generality naší armády. Bylo by to skvělé
evropské dueto. Špičkový politik nikdo a špičkový voják nikdo,
pravděpodobně oba moralisté světového formátu.

Z politického hlediska bychom neměli zapomínat ani na ostudné přehlížení
historie sociální demokracie. Jedná se především o podlézání KDU-ČSL a
jejím klonům. Vyvrcholení jsme viděli v době takzvaných církevních
restitucí, kdy se vracel i majetek, který zabavil císař Josef II., a
státní majetek, který měla církev pouze ve správě. Je vcelku logické,
že nejbližším partnerem ČSSD by měla být KSČM, protože se jedná o
levicové strany. Odstup byl pochopitelný počátkem devadesátých let.

Nicméně KSČM má již 27 let čisté ruce na rozdíl od jiných partají
včetně ČSSD. Umíněné oficiální nepřátelství ČSSD v podstatě
zlikvidovalo možnost levicové koalice, která by mohla zastavit například
všemožné reformy vedoucí ke snižování důchodů. Bohužel ČSSD se v
rozporu s tradicemi sociální demokracie dostala do vleku KDU-ČSL, tedy strany
prosazující zájmy sudeťáků a v posledním období i TOP 09. Stala se z ní
regulérní pravicová strana, jejíž vedení se prakticky odtrhlo nejen od
voličů, ale rovněž od vlastní členské základny.

Nakonec začínáte podlézat Zeleným a Pirátům, klonům TOP 09. Dnes je
vedení ČSSD plnoprávnou součástí takzvané pražské kavárny, která
prosazuje multikulturalismus ve smyslu neomezené migrace Afričanů do Evropy
na úkor domácího obyvatelstva, podporu šíření islámu, ničení bílé
rodiny, státu a národa. Bohužel si nemůžeš udělat na hlavě dredy, ale
jako by se stalo. Občané republiky jsou Ti vděčni, Bohušu.

Neměli bychom zapomínat ani na Tvoje ekonomické úspěchy. Nepěkná
přezdívka „Dluhoš“ sice není úplně pravdivá, protože při
zprůměrovaném výpočtu růstu zadluženosti za časovou jednotku Tě
předstihli pánové Janota a Tlustý, ale z absolutního hlediska jsi je spolu
s panem Kalouskem hravě odsunul na třetí a čtvrté místo. Zajímavé je,
že konzervativní pravičák Klaus dokázal v krizové situaci transformace
celého hospodářství a rozdělení republiky devadesátých let udržet
větší ekonomickou stabilitu a funkčnější sociální systém než
levicový ekonom Sobotka.

Sobotka hovoří k rozpočtu:

O lithiové aféře, kde vydatně zapracoval proti zájmu státu a národa Tvůj
ministr průmyslu a obchodu, snad ani není třeba se rozepisovat. To mají
mnozí ještě v čerstvé paměti. Nicméně je dobré připomenout OKD. Tam
ses nesmazatelně zapsal spolu s Tvým ministrem průmyslu a obchodu Urbanem
vysoce přátelským gestem nízké ceny miliardáři Bakalovi. Tvůj kumpán
Zaorálek, spravující severomoravský pašalík ČSSD, o tom určitě rovněž
dobře věděl a najednou se tím stydlivě nechlubí, stejně jako
předlistopadovou minulostí. Proto najednou takový zuřivý boj v médiích za
práva horníků, samozřejmě nikoli proti kamarádu Bakalovi, ale pumpnutím
státní kasy. V případě likvidace Škodovky, Poldi a dalších podniků s
tisíci propuštěnými zaměstnanci jste tak aktivní nebyli. Proč asi, že by
strach a černé svědomí?

Docela mne mrzí, když slyším stále častěji známou průpovídku: „Ve
dne spal a v noci krad, sociální demokrat.“ Nijak tím nenarážím na Tvoji
přezdívku kufřík, protože se určitě jedná o kufřík toaletní plný
pudru, deodorantů a naopak lubrikačního gelu na cesty do Německa. Stejně
chápu i přezdívku bývalého ministra Mládka, která zní Kapsa. Určitě je
to zapečená kapsa plněná bezmasými paštikami z Kauflandu a opatřená
ženskými erotickými motivy. Přezdívka Tvého kamaráda Zaorálka, který je
známý jako Tlučhuba, se mi naopak zdá docela realistická. Koneckonců
veškeré přezdívky pocházejí od členské základny ČSSD.

Na závěr ekonomického bloku osobních zkušeností z ČSSD musím
připomenout dalšího Tvého kumpána, Milana Urbana, s nímž vám to na
společné fotografii při jednání o OKD moc sluší. Za svého působení na
třech ministerstvech (obrana, průmysl a obchod, zahraniční věci) jsem
zažil různé ministry a potkal jsem jich hodně, ale nikdo nebyl tak
arogantní jako sociální demokrat Urban, známý solárník, jemuž můžeme
děkovat, kromě OKD, za drahou elektřinu. Jinak nepředvedl v úřadě nic
podstatného kromě toho, že podle pozdějšího svědectví smějících se
kolegyň se rád předváděl na zahraničních služebních cestách jako
velký sportovec na plážích před sekretářkami a asistentkami. Typický
socialista hrající si za peníze daňových poplatníků na amerického
milionáře. O co více nakrucování na pláži, o to méně práce pro stát.
Jen bych doplnil, že na rozdíl od urostlého prezidentského protikandidáta
Topolánka se Urban předváděl v plavkách, pravděpodobně tak ze
šedesátých let (fotku jsem viděl a divil se, že při svých příjmech
nepoužívá něco onačejšího), takže kromě povislejšího břicha asi
nebylo čím se chlubit.

Jeho nejmarkantnějším orgánem byl a patrně zůstává usoplený kozácký
knír, i když proti tomuto hodnocení bude asi protestovat. Nicméně jsem ho
kdysi potkal na schodišti Na Františku poté, co uháněl z oběda
servírovaného mu osobním kuchařem do kanceláře, patrně za nějakou
socialistickou přítelkyní a jeho knír zrovna čistotou nezářil. Jen
doufám, že zase nezačne vylézat jako ekonomický reformátor ČSSD v
případě odchodu současného vedení. Posun různých dlouhodobě zavedených
krajských kašparů do vyšších pozic, ovládaných na dálku současnými
šéfy, nic nevyřeší. Komedie typu „Já bych to tedy vzal“ je urážkou
členské základny. Je třeba začít od základu a s vlasteneckými lidmi,
kteří nepáchnou podrazy vůči vlastním členům, korupcí a podlézáním
cizím zájmům a vrátí se k historickým kořenům, tedy vlasti a národu.
Žádní Bohušové, Lubomírové, Milanové, Jirkové, Petry a podobní,
kteří si udělali z ČSSD rodinnou firmu.

Dobrou noc a sladké sny, Bohouši, veleknězi politické korektnosti. Je to
možná delší než instrukce z Bruselu a Berlína, ale určitě sis početl.
Dotáhl jsi ČSSD do personální ubohosti, šedé průměrnosti a hanby. Nelze
se zbavit představy, že pro některé reprezentanty ČSSD už není žádný
anální otvor dost úzký a páchnoucí, aby do něj nevlezli, pokud to něco
vynese. Hlavně pevný svěrač, ručník na pleš a nepřehnat to s prášky. A
do té války na východě zásobu plenkových kalhotek, budou se Ti hodit,
evropský hrdino. Ostatně, na nějaké bahno a jeho názory se přece můžeš…

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Angličtí školáci dostali za domácí úkol sdělit svým rodičům, že
konvertovali k islámu

Žáci jedné ze škol v anglickém městě Sunderland dostali za úkol napsat
dopis svým rodičům, proč chtějí konvertovat k islámu. Zjistilo se to
poté, co pobouřený otčím jedné žákyně zveřejnil domácí úkol na své
stránce na sociální síti, uvádí list The Mirror.

Muž usoudil, že domácí úkol je „zcela nekorektní", a proto zakázal
nevlastní dceři ho plnit a vydal se do školy, aby si promluvil s vedením.
Tam mu vysvětlili, že tento úkon je součástí školního programu.

„Pokud chtějí, aby děti měly více znalostí o Islámu, tak ať hovoří o
tomto náboženství a o jeho dějinách," domnívá se Brit.

Jak uvádí list, dívka musela úkol odevzdat 8. listopadu.

„Považujeme za velmi důležité učit naše žáky o různých
náboženstvích a kulturách. Zabýváme se tím v průběhu celého školního
roku," vysvětlila ředitelka školy.

Domácí úkol vyvolal nespokojenost velkého počtu uživatelů sociálních
sítí, uvádí list. Jeden z nich například napsal: „Zajímalo by mě, zda
by dokázali jít do muslimské školy a požádat děti, aby napsaly dopis
rodičům o tom, jak konvertovaly ke katolicismu. Velmi o tom pochybuji.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
USA se lekly ruské radiace

Takovým způsobem se podle autorů článku američtí a kanadští vojáci
připravují na čelení hrozbě, která je spojená především s novou ruskou
zbraní, zejména s okřídlenou raketou a menším jaderným energetickým
zařízením.

Podle The War Zone by prováděné v Rusku testy takových zbraní mohly vést k
šíření radioaktivních materiálů po velkém území. Článek zdůrazňuje
znepokojenost amerických vojáků kvůli možným unikům z ruských
arktických atomových ledoborců a podvodních dronů s jaderným energetickým
zařízením. [quote align="center" color="#999999"]

„Takže, i když myšlenka kosmického radioaktivního odpadu může sloužit
jako základní scénář, v Arktidě roste počet skutečných radiologických
nebezpečí. Pokud Rusové změní svůj kurz, příprava na jaderný incident
se nejspíš stane více zřejmou v nebližším budoucnu," píše The War Zone.[/quote]

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Le Penová možná půjde do vězení. Za pár fotek

Šéfce francouzské Národní fronty Marine Le Penové hrozí až tři roky ve
vězení a peněžitá pokuta ve výši 75 000 eur. Vysokému trestu čelí z
důvodu, že na svém twitteru publikovala fotografii zobrazující násilí
páchané Islámským státem.

Le Penová se nedopustila žádného zločinu, ale přesto čelí absurdnímu
trestu, který je v jiných zemích udělován pachatelům krádeží či
znásilnění. V roce 2015 si dovolila na svém twitteru publikovat veřejně
známé fotografie, na kterých bylo viditelné násilí Islámského státu.
Nyní ji soud viní z toho, že „šířila násilnou zprávu, která
podněcuje k terorismu nebo pornografii či vážnému poškození lidské
důstojnosti“.

Podle tohoto zákona může v nejhorším případě strávit skutečně až
tři roky ve vězení a zaplatit pokutu ve výši zmiňovaných 75 000 eur. Le
Penová je sice poslankyní francouzského parlamentu a jako taková má imunitu.
Loni v listopadu jí však byly zbavena. K publikování fotografií došlo
před třemi lety v reakci na srovnání televizního moderátora Národní
fronty a Islámského státu (jinak zvaného také jako Daesh). „Daesh je
tohle,“ připsala Le Penová k publikované fotografii.

Na jedné z fotografií bylo tělo amerického novináře Jamese Foleyho, který
byl popraven džihádisty. Na další fotografii byl muž v oranžové
kombinéze, kterého přejel tank. Třetí publikovaná fotografie na twitteru
Le Penové potom ukazovala muže, který byl upálen džihádisty v kleci. „Čelím
žalobě kvůli tomu, že jsem ukázala, jakých zvěrstev se dopouští
Islámský stát. V jiné zemi bych za to přitom dostala medaili,“ uvedla Le
Penová dle agentury AFP.

Fotografie byly publikovány jen několik týdnů poté, kdy došlo v Paříži
k teroristickým útokům, v důsledku kterých bylo usmrceno 130 lidí. Le
Penová později vymazala na žádost příbuzných fotografii Foleyho s tím,
že nevěděla, kdo byl na ní vyobrazen. Její právník krátce po obvinění
konstatoval, že jde o „čistě politické rozhodnutí“. Za spáchání
podobného přečinu byl loni v září zbaven imunity kolega Le Penové z
Národní fronty Gilbert Collard.

Pokud bude Le Penová uznána vinou, půjde o další z absurdních rozsudků,
ke kterým došlo ve Francii v posledních měsících. Loni v dubnu byl
odsouzen k pokutě 2 000 eur starosta Béziers Robert Ménard za poznámky o
muslimských žácích a integraci. „V jedné třídě v centru města tvoří
muslimští žáci 91 %. A to je v souvislosti s jejich integrací očividný
problém,“ konstatoval Ménard na Twitteru.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Rok od masakru v Paříži: Francouzi si zvykli. Ale na vesnicích mají
aktuálně velký strach, protože...

REPORTÁŽ Ulicemi Paříže stále procházejí zesílené policejní a
vojenské hlídky. V metru pasažéři mnohem více upozorňují na zapomenutá
zavazadla. Na pamětní desku v rohu Náměstí Republiky, která je určena
obětem atentátů, málo pozorní chodci šlapou, jakoby zde vůbec nebyla.
Reportér ParlamentníchListů.cz si všímal, jak se se změnily nálady tři
sta šedesát pět dnů po teroristických útocích. Vyjádřili se i tři
krajané.

Je tomu rok, co při teroristických útocích na různých místech hlavního
města Francie zemřelo sto třicet lidí. Donutilo to tehdy k slzám téměř
celou Evropu. Nedávno se reportér ParlamentníchListů.cz vydal po Paříži
obhlédnout místa teroru. Navíc získal svědectví od krajanů, kteří ve
Francii žijí.

Náměstí Republiky

U nohou Marianny leží bronzový lev, který chrání všeobecné volební
právo. Tak vypadá pomník Republiky uprostřed stejnojmenného náměstí.
Hned po teroru byl polepen různými plakáty, posprejován hesly, obložen
květinami a hořícími svíčkami. Náměstí bývalo plné lidí a východ z
metra uzavřen. Nyní je pomník úplně čistý, z metra vycházejí
pasažéři a na jednom z konců náměstí "skejťáci" hlavně o víkendu
trénují své triky.

V jiném rohu náměstí, několik metrů od restaurace, leží na zemi
pamětní deska obětem terorismu. Často ji chodci přejdou, aniž by si
vlastně všimli, na co šlapou. I přesto, že u blízkého místečka kolem
stromu leží několik zašlých fotografií obětí teroru a dalších propriet.
Na jednom z plakátů jsou v celistvém textu sepsána jména obětí. Bez
žádného komentáře. Dost očividný příklad faktu, co málo z násilně
ukončených osudů mladých lidí vlastně zbude.

Lékař, co politiku sleduje

"Přestože se na to už hodně zapomíná, některé pocity zůstávají.
Hlavně podvědomý strach. V pařížském metru lidé hodně sledují, jestli
někdo někde nezapomněl nějaké zavazadlo, a hned na to upozorňují ostrahu.
Často se kvůli tomu na určitou dobu zastaví provoz nějaké linky. Lidé si
sice chodí popovídat do kaváren, navštěvují kina a divadla, ale na všech
je znát tíživá atmosféra," poznamenává pro ParlamentníListy.cz lékař
Gérard London.

Jeho otec Artur se narodil roku 1915 v Ostravě, stal se mimo jiné
spoluobviněným v procesu s Rudolfem Slánským, dostal doživotí, ale roku
1956 byl zproštěn viny a následně odešel s rodinou natrvalo do Francie. Syn
Gérard mezitím ukončil studia lékařství na Karlově Univerzitě a stal se
odborníkem v nefrologii, odvětví medicíny zabývající se diagnózou a
léčbou ledvin. Na Česko nezanevřel a stále se sem rád vrací. O náladách
ve Francii však dodává: "To víte, že to Marine Le Penové pomůže, ale v
příštích prezidentských volbách nevyhraje. Na druhou stranu je třeba
říct, že se v podvědomí lidí natrvalo usídlila nedůvěra k muslimům.
Hlavně se jim vytýká to, že se po útocích masově nepostavili proti
teroristům."

Vzpomínkové akce

Pro francouzské televize je roční výročí útoků tématem číslo jedna.
Prezident Francois Hollande postupně odhaluje pamětní desky skoro na všech
místech, kde atentátníci vraždili. Všechny vzpomínkové akce doprovázejí
přísná bezpečnostní opatření, k jejichž zajištění jsou nasazeny
zvláštní policejní jednotky.

Na stěně bývalé redakce satirického časopisu Charlie Hebdo také visí
deska se jmény všech obětí teroristického útoku ze začátku loňského
ledna. Je jich jedenáct. Stěny jsou navíc pokryty portréty karikaturistů
Charba a Cabu. Nutno dodat, že tehdy byl venku na ulici zastřelen ještě
policista Ahmed Merabet. "Nikdo to nečekal, byli jsme zaskočeni" sdělovali
tam v přítomnosti reportéra ParalmentníchListů.cz jednomu televiznímu
štábu tři mladí lidé, co střílení zaslechli z vedlejší ulice.

Matka odrostlých dětí

Předsedkyně sdružení Českých škol bez hranic Lucie Slavíková-Boucher,
která žije ve Francii s přestávkami již od roku 1990, má s manželem
Francouzem dvě dospělé děti. Prý se nad změnami v chování Francouzů a v
každodenním životě ve Francii zamýšlela s celou rodinou: "Musím
předeslat, že jsme událostem jen přihlíželi a mezi oběťmi neměli nikoho
blízkého. Chvíli jsme diskutovali a došli k takovému závěru. Moc se toho
nezměnilo. Lidé si zvykli na všudypřítomné více či méně pečlivé
kontroly při vstupech do veřejných budov, všichni spolupracují a akceptují
určité zpomalení provozu s nimi spojené. Více se asi rozhlížíme po
opuštěných zavazadlech v dopravních prostředcích, ale trvalý strach
necítíme, spíše žijeme s podvědomím, že se tyto věci dějí a mohou se
dále dít."

"Atentáty způsobily spíše určité spojení společnosti, zvýšily snahu o
respekt a vědomou vstřícnost vůči všem a všem vyznáním, především na
úrovni iniciativy jednotlivce. V zákoně je samozřejmě dobře zakotveno, že
francouzský systém odluky církve od státu umožňuje všem praktikovat svou
víru či nevíru v zájemném souladu a svobodně. Ani v tom se nic nezměnilo,
každý se dál věnuje svému náboženství, jak chce. Zároveň ale atentáty
zvýšily uvědomění, jak důležitá je výchova a vzdělání," dodává pro
ParlamentníListy.cz Slavíková-Boucher.

Bataclan včera a dnes

V koncertním sále Bataclan bylo při vystoupení americké rockové skupiny
Eagles of Death Metal zavražděno teroristy devětaosmdesát lidí. Hned poté
kolem budovy proudily doslova davy lidí, všude ležely hromady květin.
Dorazili i pařížští imámové, s nimiž se někteří truchlící od srdce
hádali. Ještě nedávno byl klub ohrazen několika zábranami, na nichž bylo
porůznu připevněno pár růží. Tuto sobotu tam nicméně minutou ticha
začal koncert britského zpěváka Stinga. Televizní kamery do sálu nesměly.

Ostatně i v napadených restauracích a kavárnách je dnes živo. Za všechny
lze připomenout italskou restauraci La Casa Nostra, kambodžskou Le Petit
Cambodge či bar Le Carillon. Jejich výlohy byly ještě dlouho po teroru
provrtány kulkami. Nyní sedí v některých strávníci hlava na hlavě, až
tak, že do sebe robustnější postavy vráží lokty, jak už to v Paříži
bývá. Nicméně o nějakých pár kilometrů odtud podél kanálu Saint-Martin
se člověk dostane na jeho konec ke stanici metra Stalingard, kde se
shromažďují a často i přespávají uprchlíci.

Krajan žijící na venkově

"Lidé na vesnicích se hlavně bojí migrantů, co byli vyhnáni z Calais, z
té džungle. Nyní je rozdělují po vesnicích a místní z toho nejsou moc
nadšení. Nikdo neví, co jsou zač. Tady je zemědělský kraj, každý dělá
na poli a nemá čas doma hlídat," podotkne pro ParlamentníListy.cz předseda
Sdružení československých dobrovolníků ve Francii Pavel Lešák, který
žije v malé vesnici Santeuil zhruba sedmedesát kilometrů od hranic vnitřní
Paříže.

Podle něj s vědomím dalších možných útoků každý nějak žije. Velká
debata se prý ve Francii vede o tom, jestli se po vítězství Donalda Trumpa v
amerických prezidentských volbách celosvětově nezmění politika vůči
migrantům. "Já nejsem politik a o politice se bavím nerad. Táta byl
politický vězeň, tak se nedivte," doplní a nakonec ještě dodá: "Francouzi
jsou otrlí, atentátů tady totiž už zažili nespočet!"

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Škrtači a kýčaři, vy jste zničili Havla. Rozhořčený vzkaz do podhradí
z webu dienstbierovské levice

Petr Bittner se v komentáři pro Deník referendum pořádně pustil do
prezidenta Miloše Zemana. Zkritizoval však i většinu společnosti, která
podlehla vábení „Zemanovy hry“. A zvláštní kapitolu ve svém kritickém
sloupku věnoval „pražským elitám“.

„V ‚podhradí‘ se před pár dny konal alternativní 28. říjen. Akce
dokázala pod heslem ‚slušnosti‘ poměrně spontánně přilákat tisíce
těch, kterým je zatěžko smířit se nadále se současným prezidentem. Je
však velice důležitým momentem, že se na pódiu kromě jiných objevila i
Miroslava Němcová. Právě jedna z postav vždy té nejpřísnější ze stran
posledních dvou škrtacích koalic totiž ukazuje, jakouže ‚slušnost‘
mají tito lidé na mysli: slušnost navenek, se kterou je zcela bez kompromisů
potřeba umravňovat neslušnou spodinu,“ začal zostra Petr Bittner na webu,
který provozuje někdejší předseda Zelených a dnes člen ČSSD Jakub
Patočka a který je platformou liberálně levicových skupin kolem ministra
Jiřího Dienstbiera.

Přitom prý neexistují důkazy, že by prezident Zeman měl nad společností
tak velkou moc, jaká je mu přisuzována. Údajně neexistují důkazy o tom,
že tu máme něco jako pevné zemanovské jádro.

„Vždyť cedule ‚Ať žije Zeman‘ si musela prezidentská kancelář po
vzoru nenáviděných aktivistů sama vyrobit a navozit na Národní třídu.
Vždyť deklarovaní ‚Zemanovi lidé‘ jako Mynář nebo Nejedlý na svých
krajských kandidátkách totálně propadli,“ pokračuje v popisu situace
autor.

Spíš se zdá, že narůstá skupina lidí, kterým Zemanovy excesy vadí tolik,
že tohoto muže napříště nehodlají volit absolutně v žádném případě.
Zdálo by se, že by Zemanovi odpůrci mohli být spokojení, jenže nejsou.
Místo spokojenosti sahají k prázdnému moralizování.

Celý komentář najdete zde.

„Typickým příkladem prázdného moralizování je apel na takzvanou
národní pověst: abychom zlepšili obraz České republiky v zahraničí, aby
prezident nedělal ostudu, aby nás svět neměl za čecháčky… Podobné
výroky padají jako kovadliny na hlavy všech, kteří neumějí působit
reprezentativně, kteří nejsou kosmopolitní, neumějí jazyky, nemají
Twitter ani Facebook. Každý takový apel na vyleštění našeho národního
obrazu je ve skutečnosti rákoskou přes prsty všem nevyhovujícím,
nedostatečným, umouněným, unaveným a zahořklým,“ pálí do řad
Zemanových odpůrců Bittner.

Václav Havel chtěl, aby Češi, Moravané a Slezané vykoukli ze svého
rybníčku. Jenže současné „elity“ používají tuto ideu jako klacek na
občany. Lidé mají plné zuby toho, jak je „elity vychovávají“ takže
každý výrok prezidenta Zemana proti těmto „elitám“ jim mluví z duše.

„Havlovy výzvy ke zbavování se občanské malosti potkal smutný osud. V
rukou škrtačů a kýčařů se totiž stávají bičem na slabé, spíš než
aby káraly slabochy. A Zeman zatím zůstává prezidentem obou,“ uzavřel.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Neznámí hrdinové: příběhy obyčejných lidí, kteří zachraňovali
životy dětí v Kemerovu

Návštěvníky obchodního centra zachraňovali nejen odborní policisté a
lékaři, ale i obyčejní kupující a obyvatelé sousedních domů.

Jejich příběhy v našem videu.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Německá média přiznávají tvrdou realitu: Přímo v centru Kolína nad
Rýnem je no-go zóna

Představitelé mediálního a politického mainstreamu v západoevropských
zemích shodně odmítají připustit existenci no-go zón, kde převažují
mezi obyvatelstvem přistěhovalci ze zemí třetího světa a panuje zde
zvýšená nezaměstnanost i kriminalita. V posledních dnech však německá
média mění své postoje.

Zatímco ještě poměrně nedávno bylo z pohledu zastánců liberální
přistěhovalecké politiky považováno za xenofobní a rasistické označovat
některé okrajové části evropských metropolí za no-go zóny, nyní se
začíná situace postupně měnit. V krátké době po sobě deník Die Welt a
magazín Focus takto otevřeně označují část Kolína nad Rýnem –
Ebertplatzt. Ačkoli se jedná o centrální část města, zdejší situace
vykazuje všechny známky, které jsou vlastní klasickým no-go zónám.

Kolín nad Rýnem se dostal do centra pozornosti zejména po loňských
silvestrovských oslavách, kdy byly stovky německých žen obtěžovány a
některé z nich také znásilněny přistěhovalci. Jak je však nyní zřejmé,
možná šlo jen o špičku ledovce a zhoršená bezpečnostní situace ve
městě je každodenní realitou, a nikoli „výjimečným vybočením z
normálu“, jak označovali příznivci otevřené migrační politiky tento
incident.

Policie otevřeně připouští, že Ebertplatz se stal v podstatě základnou
pro obchodníky s drogami ze zemí Afriky a arabského světa. Podle magazínu
Focus v těchto místech jenom za poslední dobu došlo hned k několika
incidentům, ve kterých hrají hlavní úlohu přistěhovalci. V polovině
března zde byl ubodán k smrti dvaadvacetiletý občan Guinei a za hlavního
podezřelého označila místní policie o tři roky staršího migranta z
Maroka.

Jen o týden později potom dva migranti ze zemí severní Afriky napadli
rozbitými lahvemi dva náhodné kolemjdoucí. Ačkoli problémy policie
nezastírá a věnuje tomuto místu zvýšenou pozornost, přes 3000 zásahů
došlo k zatčení jen devatenácti osob. Za „no-go zónu“ bez rozpaků
označují Ebertplatz a jeho bezprostřední okolí také zdejší obyvatelé,
kteří se obávají především vyřizování účtů mezi africkými a
arabskými drogovými gangy.

Obavy z proměny kdysi poklidného místa mají především ženy, protože
kromě prodeje drog a vzájemných půtek se právě ony stávají dalším
terčem pozornosti přistěhovalců. „Tomuto místu se společně s ostatními
ženami raději vyhýbáme. Stala se z něj no-go zóna. Mladí přistěhovalci
popíjejí alkohol a kouří marihuanu už od poledních hodin a pokračují v
tom až do noci. Zabírají všechny lavičky a svoji pozornost v opojné
náladě soustřeďují hlavně na ženy,“ říká mluvčí místního
občanského sdružení Ruth Wennemarová.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Rogozin se vysmál nápadu Kyjeva brát poplatky za přelet ruských družic

Místopředseda ruské vlády Dmitrij Rogozin si zaironizoval nad nápadem, aby
Kyjev bral poplatky za přelet ruských družic nad územím Ukrajiny, a
vyslovil předpoklad, že zdejší vojáci je budou družně sestřelovat z
praku.

Na webu ukrajinského prezidenta se, jak jsme už informovali, objevila petice s
výzvou „vybírat poplatky za přelet ruských orbitálních kosmických
přístrojů nad územím Ukrajiny". Autor petice má za to, že v případě,
že Rusko odmítne platit, má Kyjev právo družice konfiskovat a „likvidovat
je jako kontraband".

„Banderovci se rozhodli, že budou sestřelovat družice Roskosmosu… Takže
se dá předpokládat, že do natahování praku se zapojí celá Národní
garda", zdůraznil Rogozin ve svém mikroblogu na Twitteru.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zaměstnanci McDonald´s na mráz vyrazili žačku kvůli školní uniformě

McDonalds obviňují z toho, že donutil školačku jíst svůj cheesburger
venku v mraze, protože na sobě měla školní uniformu.

14letá Lucy Haffendenová a její kamarádka byly vyhnány z pobočky rychlého
občerstvení v Erithu v pondělí kolem páté hodiny, uvádí otec dívky.

V McDonald´s oznámili, že pro všechny děti ve školní uniformě platí
zákaz konzumace v pobočce jižního Londýna kvůli zabránění
protispolečenskému chování.

Otec dívky, Mark Haffenenm říká, že tato situace je odporná.

„Myslím, že je to naprosto šokující. Neudělaly nic špatného," řekl 51letý
muž pro The Sun. „Všichni víme, jaké je počasí, nedokážu uvěřit, že
jim dovolily jít ven.

Holky se posadily a pak přišel někdo ze zaměstnanců a řekl, že musejí
odejít. Je to trapné, takhle se obsluha nesmí chovat (není to dobrý způsob
zacházení se zákazníky). Velké bestii z východu

Mluvčí společnosti McDonald´s řekl: „Zákazníci jsou o tom při nákupu
informováni a jídlo je zabaleno s sebou.

„I když neexistují žádné náznaky toho, že zmíněné dívky páchají
činy proti sociálnímu chování, bezpečnost našeho týmu a zákazníků je
pro nás nesmírně důležitá a politika se proto dodržuje v jakékoliv době."

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Psi si lehli na zem a prosili majitelky, aby je nedávaly do útulku s jistou
smrtí (FOTO)

Anna Floresová z Houstonu, Texas, uveřejnila na své stránce na Facebooku
srdcervoucí fotografie: majitelky tahají vylekané a vzpouzející se psy do
útulku, kde je nejspíše mají navěky uspat. Snímky se staly virálními a o
osud Trumana a Mandiho se začaly bát tisíce uživatelů sociálních sítí,
uvádí Mirror.

Anna Floresová přišla do útulku společně s přítelem s nadějí, že si
vyberou psa, a uviděla dívky, které tam násilně táhly vzpouzející se psy.
Psi si lehli na asfalt a dívali se do očí svým majitelkám, ale ty byly
neoblomné.

„Jim bylo všechno jedno, smály se, protože psi se nehýbali. Pro ně to
bylo něco jako vynesení odpadků, žádné svědomí je netrápilo," říká
Anna.

Görüntüler Amerika'dan…Bir kadı, bı için adeta yalvaran köpeğ zorla
barı sürüklüyor… Aynı araçtan çı diğ köpeğ de aynı şey yapı.
Truman ve Mandi'nin yüzlerindeki korku ve üzüntü 'insanlı nerede kaldı'
dedirtiyor… (: Ann Flores) pic.twitter.com/9wRCenjJr9 — ÇapaMag Moments (@CapaMagMoments)
26. března 2018

Vypadalo to, že se Truman a Mandi dovtípili — v útulku nepřežijí.
Skutečně jim měla být dána smrtící injekce v nejbližší době, protože
útulek byl přeplněn. Kromě toho zdravotní stav psů nebyl nejlepší —
bývalí majitelé se o ně očividně nestarali.

Poté, co se nahrávky staly virálními, hned několik lidí projevilo přání
vzít si tyto psy. Nyní si Truman a Mandi zvykají na domov u nových majitelů.
Ještě musí absolvovat důkladnou léčbu parazitických onemocnění, ale
veterináři doufají, že se psi dokáží zcela uzdravit.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Petr Junek: Našel se blb roku. I přes vysokou konkurenci nechal senátor
Hlavatý všechny daleko za sebou

TÝDENNÍ GLOSÁŘ PETRA JUNKA „Voliči ANO, zaplaťte za to, že jste mě
volili!“ říká největší politický diletant Hlavatý, který buďto
nezná zákony téhle země, anebo podvedl své voliče. A ještě chce, aby za
jeho kardinální debilitu nesli zodpovědnost, to je prostě neuvěřitelné.

Hlavatý kandidoval v parlamentních volbách za ANO jako nestraník. Celkem 4
859 voličů ho zakroužkovalo, a tak byl zvolen poslancem. Jenže Hlavatý je
již senátorem a jeho zvolením do Poslanecké sněmovny mu automaticky zaniká
mandát senátora a musejí být vypsány nové volby, které stojí několik
milionů. Ty prý mají zaplatit jeho voliči. Jiří Hlavatý, který kandiduje
za stranu, jež je pro zrušení Senátu, chce být nadále senátorem. Tedy
kašle na své voliče a zároveň bude škemrat o jejich hlasy v lednových
volbách. Takže si to představuje tak, že jeho voliči zaplatí cca 15 000
korun za to, že z něj udělali poslance, a pak ho ještě zvolí do Senátu?
Pane Hlavatý, sorry jako, ale vy musíte být nebetyčný vůl. Těch 15 000
zhruba odpovídá částce, jakou každý volič způsobil škodu státu tím,
že volil Hlavatého (tedy podle našeho váženého senátora). Volby budou
stát prý více než sedm milionů. Zajímavý by byl výběr těch peněz.
Hlavatý asi ani neví, že volby jsou anonymní, tudíž není možné dohledat,
kdo jej volil. Nebo snad bude zkoumat otisky prstů na volebních lístcích,
nebo jak si to pan senátor představuje? Ještě větší blbec, než jsme
doufali!

Kdyby ten chlap alespoň byl zticha. Že se udělá chyba, se v práci stane.
Ovšem rozdíl mezi námi obyčejnými smrtelníky a nadlidmi, co usedají do
Senátu nebo sněmovny, je ten, že my za své chyby platíme, oni nikoliv.
Navíc voliči jsou podle něj idioti a on je slušný člověk. Tohle řekl
Hlavatý Hospodářským novinám: „Jsem slušný, čestný člověk, takže
vám znova opakuji, že se musíte zeptat těch 4 850 voličů, kteří mě
vykroužkovali. To byli oni, kdo způsobili to, že teď budou doplňovací
volby. Jinak si to nedovedu vysvětlit.“ Jasně, ty blbe – když se necháš
napsat na kandidátku, tak hrozí, že budeš poslancem. Proto se dělají volby.
Navíc za to, že volíme takovou pakáž, jako je Hlavatý a spol., v budoucnu
stejně zaplatíme více než dost a za tyhle kecy o slušnosti byste měl, pane
Hlavatý, dostat pořádného facana. Nejlépe 4 859 facek od vašich voličů.
Buďte rád, že Češi nejsou agresivní národ a nezkopou vás někde na ulici.

No a pak že ty nejhloupější poslance bude produkovat jen Okamurova strana.
Hlavatý nechal za sebou i takového pitomce, jako je Miloslav Rozner, který
nedá dohromady jednu větu, nebo „zpívajícího“ poslance Lubomír
Španěla či lascivní Lucii Šafránkovou. A to je co říct.

Autor je publicista. Jeho názory nepředstavují názory redakce.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zvuky pekla: Poslechněte si, jak zní píšťalka smrti Aztéků (VIDEO)

V polovině 20. století během výkopů aztéckého chrámu v Mexiku byl
poprvé archeology objeven hudební nástroj, který byl nazván „píšťalka
smrti Aztéků“. Je pravda, že tehdy vědci neměli ani tušení o účelu
tohoto nástroje ve formě lidské nebo zvířecí lebky.

Asi 15 let leželo mnoho píšťalek označených jako „rituální ozdoby" a
„hračky" ve skladech, dokud je neobjevil (a to doslova) průzkumník Adje
Both. Byl to právě Adje, který zjistil, že pokud do „hračky" foukneme,
můžeme uslyšet srdcervoucí zvuky. Popsat zvuky by se dalo zhruba takto: „výkřiky
tisíců duší, které sestupují do pekla". A věřte, že to je ještě
umírněnější popis.

Adje a jeho následovník Roberto Velazquez, který se připojil ke studiu
píšťalek, předpokládají, že píšťalky jsou součástí rituálu lidské
oběti, protože mnoho z nich bylo nalezeno v hrobech v rukách nešťastných
obětí. Vědci se domnívají, že úžasné zvuky píšťalky vtahovaly
odsouzené k smrti do transu, takže se nebáli přicházející smrti.

Kromě toho existuje verze, že Aztékové používali tyto píšťalky na
odhánění nepřátel (a máme podezření, že to muselo být velmi efektivní).
Navrhujeme vám poslechnout si zvuk „píšťalky smrti Aztéků". Strach a
chvění vám zaručujeme.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist