Question:
Za 37 let života v Německu jsem tohle nezažil. Já bych řval. Otevřená
zpověď krajana

ROZHOVOR Trojí zemské volby ve Spolkové republice Německo na konci tohoto
týdne pořádně zamíchají figurkami na politické šachovnici. Je o tom
přesvědčen v Hannoveru žijící český exilový spisovatel Luděk Frýbort.
Přitom ale nevěří tomu, že by mohly znamenat pád kancléřky Angely
Merkelové. Nejmocnější evropská politička podle jeho názoru sama
neodstoupí, ani kdyby jí nezdary a blamáže sahaly až nad hlavu. Za 37 let
života v Německu totiž ještě nezažil na tamní politické scéně osobu
tak urputně ješitnou.

Dá se v Německu po prvních více než dvou měsících letošního roku
pozorovat, že se vlivem silvestrovských událostí v Kolíně nad Rýnem
změnila atmosféra ve vztahu k migrační krizi?

Určitě to byl velmi výrazný mezník. O čem se doposud jen šuškalo mezi
známými, se teď zplna potvrdilo: že policie měla příkaz dbát nejvyšší
zdrženlivosti ve všem, co se nějakým způsobem týká uprchlíků.
Nezasahovat buď vůbec, nebo nanejvýš opatrně, v tiskových komuniké
neuvádět etnickou či náboženskou příslušnost. Sami příslušníci
policejních sborů se zdráhají zasáhnout, aby si nevysloužili nařčení z
rasismu; a poslušný tisk se vyhýbá všemu, co by mohlo usvědčit z omylu
kancléřčinu politiku přijímání uprchlíků bez rozdílu a bez
přezkoumání. Zvlášť když události v Kolíně nad Rýnem nebyly jediné;
postupně vycházejí najevo i další případy sexuálního obtěžování
žen muslimskými mladíky, v Hamburku a mnoha dalšch místech, teď naposledy
v Kielu. Nálada ve veřejnosti se rychle mění, od zdráhavé tolerance k
poznání, že máme co činit s projevy nám cizí, našimi hodnotami
opovrhující civilizace.

Jsou blížící se zemské volby v Sasku-Anhaltsku, Badensku Württembersku a
Porýní-Falci brány veřejností a médii jako test pro kancléřku Angelu
Merkelovou, že by v důsledku neuspokojivých výsledků mohla být ohrožena
její pozice?

Zejména jsou tak brány zástupci tradičních stran, propojených s politikou
paní Merkelové. Vědí, že padne-li ona, končí definitivně i jejich
vlastní kariéry; to vědomí se obráží ve stále křečovitějším
osočování každého, kdo si dovolí projevit neschválený názor. Místo
argumentů nadávky, místo demokratické diskuse nasazování psích hlav
nacismu, tak daleko to dopracovali představitelé oficiální politiky v obavě
o své prebendy. Jak oprávněná je ta obava, se zatím zdráhám předvídat.
Jistěže trojí zemské volby pořádně zamíchají figurkami na politické
šachovnici, že by ale mohly vést k odstoupení paní Merkelové, jak se
mnozí těší, se nedomnívám.

Sama neodstoupí, ani kdyby jí nezdary a blamáže sahaly až nad hlavu –
ještě jsem nezažil na německé politické scéně osobu tak urputně
ješitnou – a k sešití koalic od krajních levičáků přes zelené až po
liberály budou při všem očekávatelném poklesu hlasy ještě stačit. Jinak
je obtížné cokoli předvídat. Průzkumy voličských nálad jsou
neprůkazné; v atmosféře, kdy projevení nesouhlasu s oficiální linií má
za následek označení za hnědou pakáž – braunes Pack, je třeba už
pořádného kusu občanské kuráže k přiznání skutečného názoru.
Jediné, co bych pokládal za téměř jisté, je nízká až velmi nízká
volební účast: velká část občanstva nenalezne dost přímosti, aby
hlasovala proti merkelistické politice, ale nebude hlasovat ani pro ni. Nu,
uvidíme už o víkendu.

Co si myslíte o Alternativě pro Německo, předsedou jejíž bavorské
organizace je rodilý Čech Petr Bystroň?

V každém případě představuje AfD zatím jedinou alternativu k tradičním,
silně již zdiskreditovaným stranám. Nedovedu odhadnout, jak dalece jí
uškodí záměrné házení do jednoho pytle s neonacistickou partají NPD,
nicméně bych očekával výsledky o čtvrtinu až třetinu vyšší, než
jaké vycházejí průzkumným agenturám.

Existuje nyní v Německu reálná politická síla nebo takový politik, co by
dokázal nastolit v otázce přijímání migrantů vládu zdravého rozumu?

No právě. Za takovou politickou sílu lze pokládat bavorskou odnož
vládního uskupení CDU/CSU s jejím předsedou Horstem Seehoferem. Kdyby se
rozhodl rozšířit působnost své CSU na celé Německo – ale to bych
předpokládal spíš ve spolkových volbách v únoru příštího roku –
měl bych po problému, koho volit. Jde ovšem o to, kam a k čemu se do té
doby vyvine uprchlický problém a jestli předpokládatelný obrat německé
politiky bude ještě něco platný.

Pondělní mimořádný summit zemí EU s Tureckem zatím žádné konkrétní
závěry, zdá se, nepřinesl, ale i tak to vypadá, že by mohlo dojít na tzv.
plán B Visegrádské čtyřky, tedy uzavření balkánské trasy pro migranty.
Jak byl vůbec tento konkurenční záměr k plánu kancléřky Merkelové po
svém zveřejnění v Německu přijímán?

Dostalo se mu pozornosti, a to dosti napěněné. Skeptický postoj
východoevropských zemí k chaotickým, polovičatým, každou chvíli jiným
návrhům řešení, vyvolává u konformních politiků záchvaty
netrpělivosti: když to nechce jít po dobrém, musí to jít po nedobrém,
například seškrtáním evropských subvencí. Nu, co by se mě týkalo,
nepokládal bych to to za velkou katastrofu, beztoho se peníze z evropských
kasiček obvykle rozfrndají za všelijaká golfová hřiště a podobné
ničemnosti. Ale to jen tak mimochodem. Zajímavější je, proč hranice skepse
probíhá právě podél někdejší železné opony, a to i včetně
německého východu. Nejspíš proto, řekl bych, že tamní národy si
dostatečně užily existence pod komandem komunistické ideologie a nejsou
chtivé reprízy v rouše politické korektnosti.

V jednom ze svých komentářů jste na serveru Neviditelný pes napsal, že
Evropa je příliš malé krmítko, než aby uživila všechny hladové ptáčky
světa. Ale když v zemích, odkud lidé odcházejí, panují iluze o tom, že
se na bohatém Západě budou mít ne lépe, ale skvěle, jak těm lidem v
cestě k onomu vytouženému krmítku lze zabránit?

Třetí možností je učinit ráj méně rajským. Snížit na minimum
finanční výpomoc, nahradit ji poukázkami na nejnutnější zboží a služby,
zrušit různé bezplatnosti – veřejná doprava, právní zastoupení etc.,
jistě by se také o tom v domovských zemích roznesla zvěst. Nehledě k tomu,
že poskytování toho či onoho zdarma je to nejhorší, čím západní vlády
mohou uprchlíkům posloužit, vytvářejíce a podporujíce v nich almužnickou
mentalitu. Ne. Všechno má svou cenu a za všechno se musí platit, mělo by
jim být vštěpováno hned po příchodu. Čtvrtou metodu, stavbu hraničních
plotů a zostřené přijímací procedury si nechávám až nakonec; mohou
zadržet nejsilnější nápor, jsou to ale opatření nouzová a nedají se
praktikovat trvale.

Může vůbec hříšně bohatý Západ, jak bývá někdy označován, nějak
pomoci chudým zemím, když se národy Afriky a jiných bědných končin
rozmnožují zběsilým tempem a jejich chudoba tím jen vzrůstá?

Odpověď je prostá: nemůže. I kdyby se Západ celý rozdal, nepomůže
řečeným národům ani za pětník, jako už každá skutečně účinná
pomoc musí vyjít ze sebe sama. Leda vázat poskytnutí rozvojové pomoci na
omezení porodnosti, ale abych se přiznal, v možnost takového opatření či
dokonce v úspěch nevěřím. Bohužel.

Zastánci přijímání migrantů často argumentují tím, že Západ je tak
bohatý protože kořistil z nerostného bohatství Země, že průmyslové
země způsobily spalováním fosilních paliv takovou koncentraci oxidu
uhličitého, jaká tu nebyla za poslední tři miliony let, zatímco chudé
země se na tomto vývoji podílely zanedbatelnou měrou. Nesouvisí s tím
očekávání migrantů po příchodu do Evropy, že Západ se o ně musí
postarat, že i oni mají nárok na to se mít tak dobře jako lidé v Evropě?

To je, abych se tak decentně vyjádřil, typický politicko-korektní žvást.
Snadno vyvratitelný, ale omílaný s vytrvalostí pouťového flašinetáře.
Kdyby tomu tak bylo, musely by být africké a jiné země, zbavené
koloniální nadvlády, nesmírně bohaté, majíce teď všechen užitek z
těžby nerostů jen samy pro sebe. Ale nejsou. Nejvyšší prosperity dosáhly
naopak evropské státy poté, co se vzdaly přímého dohledu nad zmíněnými
zeměmi, i jest patrno, že to s tím kořistěním nebylo tak výnosné.
Nerostné bohatství je předmět obchodu jako každý jiný a zemím
nerozvinutého světa z něj plyne nemalý užitek, jenže zpravidla do
nepravých kapes. Toho nechme. Jsou země plné nerostného bohatství,
například Kongo, a přesto chudé jako příslovečná kostelní myš. Jsou
země nemající nerostné bohatství vůbec žádné, například Dánsko, a
přesto prosperující a blahobytné.

Co se koncentrace kysličníku uhličitého – zůstávám při tomto
starobylém označení – týče, lze provést poměrně jednoduchý experiment.
Kdo máš počítač, klikni si nejprve u hesla zatížení atmosféry: objeví
se křivka, jdoucí v mírném vzestupu plynule zhruba do roku 1850, načež se
začne lámat, až vystřelí prudce vzhůru u letopočtu 1950. Klikněme si
znovu, tentokrát u hesla vývoj světové populace. Obdržíme tutéž křivku
a týž strmý vzestup, od jedné miliardy duší téhož roku k dnešním sedmi
a čtvrt miliardám. Vydělíme-li tuny znečištění počtem světového
obyvatelstva, ukáže se, že v přepočtu na hlavu… kleslo na třetinu.
Stačí? Asi jak komu.

U nás nedávno odvysílala televize Prima reportáž o skupině iráckých
migrantů, z nichž jeden mluvil o bytech, které jim v centru města vyčlenila
jihlavská radnice, jako o přemalovaném kravíně. Nezapomněl zdůraznit, že
není jen tak někdo, že by ze svého platu ředitele školy v Iráku uživil
pět českých rodin, takže když nebudou spokojeni, vrátí se do Iráku. Je
možné, že by se v německých mediích objevil podobný příběh?

Nikomu není bráněno, aby se vrátil do země otců svých, když mu
přidělený byt připadá jako přemalovaný kravín. Asi doma bydlel v
mramorovém paláci. A když pan bývalý ředitel irácké školy uživí pět
českých rodin, jistě by snadno uživil i svou vlastní. Jsme – a nejen v
těchto případech – svědky kombinace orientální bájivosti, vysoké
náročnosti a minimální připravenosti k vlastnímu přičinění. Jakožto
někdejšího uprchlíka mě to štve, že bych řval. Mám v dobré paměti,
jak jsem se na svůj nezákonný skutek připravoval, informace sháněl, jazyky
učil – nevěda, ve kterém koutě světa mě osud upustí, svou
profesionální kvalifikaci vybrušoval, všechny myslitelné eventuality v
úvahu bral včetně té, že budu někde kopat díry a tlačit vozejky, jen
abych připravil našemu synkovi slušnější život, než jaký jsem vedl sám.
A tady si někdo přijde bez přípravy, bez použitelné kvalifikace, bez
jazykové vybavenosti, bez dokladů, a je samý nárok a samá nespokojenost. I
byl bych takovéto rady: přijměte, naši milí hosté, pomoc do začátku, ale
na vlastní nohy se musíte postavit sami. Kdo toho není schopen nebo k tomu
není ochoten, učiní nejlíp, když požádá o zpáteční letenku do země,
z níž nikdy neměl odcházet.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Kohlíček k aktérům na Staromáku: Ukázali tam obsah svých "velkých
myšlenek". Pasují se do role intelektuální elity, přitom předvedli jen
exkrementy

ROZHOVOR „Nedomnívám se, že protesty proti Zemanovi ustanou.
Předpokládám totiž snahu těch, kterým leží v žaludku, o další
vystupňování mnohdy i velmi nechutných protestních aktivit u
příležitosti 17. listopadu. To, co předvedli na Staroměstském náměstí,
ovšem ukazuje plasticky obsah jejich ´velkých myšlenek´. Je to smutné,
když ti, kteří se pasují do role intelektuální elity, nakonec předvedou
pouze exkrementy,“ říká europoslanec KSČM Jaromír Kohlíček na adresu
těch, co se sešli v den státního svátku 28. října na Staroměstském
náměstí, kde si vylévali srdce kvůli Miloši Zemanovi.

V posledních týdnech se toho stalo hodně - návštěva dalajlámy v Česku,
jeho pozvání od ministra Hermana na půdu ministerstva, prohlášení
ústavních činitelů k Číně a jeho kritika, kauza Brady, demonstrace na
Staroměstském náměstí... Co z toho všeho lze vyvozovat?

Blíží se prezidentské volby. Sice příští rok to ještě nebude, ale po
úspěchu nejrůznějších nepolitických uskupení při krajských volbách
jsou někteří lidé, kteří o sobě prohlašují, že jsou politici, zcela v
zajetí představy o vlastní velikosti a úspěchu. Lidovci skutečně, jako
jediná tradiční politická strana, uspěli jak v krajských, tak v
senátních volbách. Nechci posuzovat, jestli je to způsobeno nízkou volební
účastí a „tvrdým jádrem“ jejich voličů, které k volbám přišlo,
nebo tím, že vždy hráli „všemi barvami“. Proto také už od vzniku
Československa byli téměř ve všech vládách. Lhostejno, zda to byly vlády
levicové či pravicové. Podobnou neurčitou charakteristiku má ovšem i
vítězné hnutí ANO, a to přes prohlášení paní místopředsedkyně
Poslanecké sněmovny o jejich „pravicovosti“. I další místopředseda
Sněmovny, vyznačující se pouze silným verbálním antikomunismem, nestojí
v čele politické strany, ale v pravolevých koordinátech nevyhraněného, ale
v krajských volbách úspěšného seskupení Starostové a nezávislí.

Poněkud překvapivým úspěchem je i zvláštní dvojice Okamura – Veleba,
která poměrně nečekaně pronikla do většiny krajských zastupitelstev.
Zdivočelí pohrobci Václava Havla, které nazývá Miloš Zeman Pražská
kavárna, se za této situace vzestupu netradičních politických subjektů
rozhodli jednat. Kuriózní figura pana pátera na ministerském postu se k tomu
výborně hodí. Provázky kamsi do pozadí naznačují, tentokrát méně
okatě, kdo asi vše diriguje... ale turisté na Staroměstském náměstí se
opět nestačili divit. Sice neutíkali jako při příjezdu páně Konvičkovy
skupiny, ale ani tak nevycházeli z údivu. A to netušili, že poněkud
koktající moderátor na pódiu „chce vyhrát prezidentské volby už v
prvním kole, aby se ušetřily peníze“.

Ze zahraničí to vypadá, že se Češi zbláznili. Vycházejme ovšem z toho,
že přestože ve Spojených státech - a dokonce i ve Velké Británii nemluvě
o Francouzích - občané těžko hledají Českou republiku na mapě, že jsme
se i přesto proslavili. Sice nikdo neví, oč se jedná, ale něco tak
exotického turista jinde nezažije. Neúcta těch, kteří v roce 1992
společně s Václavem Havlem rozbourali Československo, k výročí vzniku
republiky a symbolu tohoto státu, tj. úřadu prezidenta, je totiž věcí ve
světě zcela nepochopitelnou.

Může mít návštěva dalajlámy v Česku a jeho přijetí ministrem Hermanem
nějaký dopad na Českou republiku co se týče ekonomické oblasti? Již jsme
třeba zaznamenali, že ministr zemědělství Marian Jurečka (KDU-ČSL) nejede
do Číny, protože prý tamní vláda schůzku zrušila...

Ministr Jurečka do Číny jistě pojede. Česká republika je jeden z několika
desítek států, které mají s Čínou nevyrovnanou obchodní bilanci. Je ale
zájmem České republiky, aby se to změnilo. Pokud to pan Herman nepochopil a
vedení lidovců za ním stojí, potom je to sice smutné, ale pan ministr přes
všechna rozporná prohlášení do Číny brzy vyrazí. Jestliže 51 států
má s Čínou dohodu o „strategickém partnerství“, přičemž jednou ze
základních podmínek takového partnerství je politika jedné Číny, není
možné, aby byl dalajláma přijat jinak, než neoficiálně. Pokud to host
Sudetoněmeckého landsmannschaftu nepochopil, je podivné, že je stále
ještě ve vládě. Pokud to ale pochopil, je jeho přítomnost ve vládě
ještě méně žádoucí. Ovšem to si musí srovnat ve svých hlavách vedení
současné vládní koalice a především Bohuslav Sobotka sám. Preference
jako odraz nepříliš zdařilých tanečků, které se okolo lidovecké
eskapády odehrály, nám ukazují, že začíná předvolební kampaň pro
volby do Poslanecké sněmovny. Lidovci útočí, sociální demokraté jsou v
rozpacích a Babiš se upřímně baví a sleduje, jak mu ty preference stále
rostou... Odklad návštěvy pana ministra v Číně je zatím pouze opatrně
vztyčený prst vedení Říše středu. Nic víc, ale také nic míň.

Kauza s „nevyznamenaným“ Jiřím Bradym dokonce zapříčinila váhání
některých lidí a politiků, zda vůbec mají v den státního svátku na
Pražský hrad přijít. Někteří – jako například Jan Kačer – dumali
dokonce i o tom, zda si mají vyznamenání osobně převzít, neboť to je prý
do jisté míry jen záminka k tomu, abychom se ještě více politicky
fackovali... Co si lze z toho odvodit?

Jakákoliv záminka je dobrá k útokům na prezidenta. V České republice jsou
tisíce lidí, jejichž vzdálení strýčkové byli vězněni v koncentračním
táboře. Je pravda, že z těchto lidí jenom poměrně málo je anebo bylo
ministrem vlády České republiky. A jen jediný si dovolil vymáhat
dryáčnickým způsobem nejvyšší státní vyznamenání pro svého
příbuzného. Tím nezpochybňuji utrpení vězňů koncentračních táborů,
jenom je zvláštní, jak kreativně je možné přistupovat k obohacení
kampaně proti prezidentovi.

A pokud jde o to „politické fackování", tak na vrub toho mám již nějakou
dobu dojem, že panu rektorovi Masarykovy univerzity Brno je líto, že je málo
vidět. Jeho exkolega, předseda ODS Fiala přece jenom vystupuje v Parlamentu a
hodnotí relativně měkký dopad ODS po katastrofickém poklesu v minulých
dvou letech, zatímco chudák pan Bek se může leda tak zviditelnit alespoň
krátce před Mikulášem. Konečně. Proto si to vychutnává. Namísto toho,
aby společně s kolegy, rektory univerzit, měl snahu změnit klesající
prestiž univerzit zlepšením kvality výuky či případně přemýšlel o tom,
jak dosáhnou toho, aby profesoři mohli být pro studenty skutečně kladným
příkladem, snaží se odstranit toho, kdo jej oprávněně pokáral.
Vytvořená hysterie kolem „strýčka-nestrýčka“ pak vskutku mohla
znejistit i některé z vyznamenaných.

Vy osobně jste na Pražském hradě v den 28. října byl. Pozoroval jste v
zákulisí nějaké napětí? Událo se pak na recepci něco pozoruhodného,
hovořili například mezi sebou politici o kauze Brady?

Pro mne nejpozoruhodnějším byl fakt, že mezi vyznamenanými byli tentokrát
tři lidé, které osobně znám a kterých si velmi vážím. Byl to můj
nedávno zesnulý kolega Josef Mandík, paní velvyslankyně Eva Filippiová a
Štěpán Popovič. Se všemi jsem se v uplynulých letech měl možnost
pracovně setkat a jejich práci vysoce oceňuji. Přiznám se ale, že kauza
Brady při rozhovorech s kolegy na přetřes nepřišla. Ani žádný ze
zahraničních diplomatů toto téma přede mnou neotevřel. Ze slov některých
přítomných ale bylo patrné rozčarování z výsledků senátních voleb. No
a prezidentův projev? Ten byl netradičně koncipován jako zdůvodnění
udělení vyznamenání.

Miloše Zemana přinesli na Hradčanské náměstí znázorněného jako
exkrement. Jistá část společnosti ho velmi nenávidí a dává to velmi
jasně najevo. Zaslouží si to prezident? Mohou v příštích týdnech
protesty proti němu sílit?

Nedomnívám se, že protesty proti Miloši Zemanovi ustanou. Předpokládám
totiž snahu těch, kterým leží v žaludku, o další vystupňování mnohdy
i velmi nechutných protestních aktivit u příležitosti 17. listopadu. Toto
datum je tradičně vzpomínkou na protesty studentů proti likvidaci
Československa, a byl bych překvapen, kdyby odpůrci Miloše Zemana tento den
nezneužili k dalším nechutnostem. To, co předvedli na Staroměstském
náměstí, ovšem ukazuje plasticky obsah jejich "velkých myšlenek". Je to
smutné, když ti, kteří se pasují do role intelektuální elity, nakonec
předvedou pouze exkrementy.

Ano, tábory antizemanovců a přívrženců Miloše Zemana se do sebe zakusují
čím dál více a dokonce to podle mnohých pozorovatelů může vést až v
nějaký nový Majdan, který prý bude mít křest ve vámi zmiňovaný
památný den 17. listopadu...

Dějiny se mohou opakovat, ovšem klasik říká, že podruhé jako fraška.
Finanční zázemí organizátorů kampaní proti Miloši Zemanovi je
dostatečné, ale nemyslím si, že fašistický převrat, který je nazýván
„Majdan“, může být u nás napodoben. Rozklad naší společnosti,
alespoň doufám, nedospěl do podobného stádia jako na Ukrajině.

Do dění nám každopádně vstoupili umělci. Třeba Vojtěch Dyk, Jiří
Bartoška a další varují před ohrožením našich svobod a před posunem na
Východ. Česká divadla se údajně „chtějí otevřít svobodnému dialogu“.
Je to od nich správné, či přehnané?

Je správné otevřít se svobodnému dialogu, ale je špatně, když snaha o
dialog již na Staroměstském náměstí přecházela do snahy o fyzické
napadání a umlčování těch, kteří hájili prezidenta. Někteří
představitelé divadelníků trpí opakovaně pocitem výlučnosti a jejich
vyhlášení to dobře ukazují nejen v tomto případě. V minulosti umělci
skutečně posouvali národ dopředu. Dnes se bohužel stávají oběťmi iluze
o vlastní výlučnosti a tato akce je obrazem jejich odtrženosti od reálného
života za branami divadel a kaváren.

V souvislosti se zmiňovanou akcí na Staromáku se objevily některé rostoucí
politické hvězdy. Ať je to Petr Gazdik, či Michal Horáček anebo Daniel
Herman, všichni najednou sklízí rostoucí ovace liberálně-pravicových
kruhů. Čeká je zářná budoucnost?

Domnívám se, že témata, s kterými pánové vystupují, dopadnou dříve
nebo později podobně jako čínská kulturní revoluce. Dnes sice vyhlašují
heslo „Palte na štáby“ a snaží se kácet ikony, jejich nedostatkem je
však jakýkoliv pozitivní program. Politikáři jejich kalibru ovšem
skutečný program ani mít nemohou. Zdá se, že právě tohle je základní
problém současné české politické scény. Na jedné straně snaha bourat,
na druhé straně naprostá bezradnost a zjevná nepřítomnost jakéhokoliv
pozitivního programu. Hvězdné minuty takovýchto „osobností“ nebudou
dlouhé.

Všiml jste si toho, jak aktivisticky vstoupil do celého dění kolem Daniela
Hermana ministr zahraničí Lubomír Zaorálek, s nímž prý budou muset
ministři napříště své kroky na poli zahraniční politiky konzultovat?
Zaorálek po svých vládních kolezích chce, aby slíbili, že budou
dodržovat strategická usnesení týkající se zahraniční politiky. Není to
nějaká nová forma nesvobody, či přímo totality?

Má-li jakákoliv vláda fungovat, je nezbytné, aby se její členové dohodli
na některých zásadních otázkách. Mezi ně patří i směřování
zahraniční politiky. Tento problém řeší každá vláda a na přelomu
tisíciletí, zejména při úletech Václava Havla, byl zvláště palčivý.
Nedomnívám se tedy, že jde o nějakou novou formu totality, mám spíše
dojem, že jde o snahu alespoň v posledním roce tuto důležitou část
politiky státu lépe koordinovat. Každý z ministrů má svůj rezort a bylo
by jistě podivné, kdyby ministr zahraničních věcí začal určovat
zásadní otázky rezortu kultury. Je tedy logické, že tomu nemůže být ani
naopak. A osobně tuto iniciativu vítám.

Jste europoslancem, jezdíte hodně po světě... Všiml si tam někdo té
naší malé kauzy s neudělením vyznamenání pro Jiřího Bradyho? A pokud
ano, jak je to vnímáno? Všimla si tamní média vůbec nějakých tanečků
českých politiků na to, jak Čína pozvedla prst vůči ČR?

Reakce Číny na lidoveckou eskapádu prošla v zahraničí bez povšimnutí.
Kauzu kolem pana Bradyho sledují pouze úředníci kanadského ministerstva
zahraničí - s neporozuměním. Jinde budeme těžko hledat jakoukoliv zmínku
o dané záležitosti. V jiných zemích snahy dirigentů celého příběhu o
zmezinárodnění totiž zapadají v hlubokém stínu posledních dní
prezidentské volební kampaně ve Spojených státech, v diskuzích na téma
Brexit ve Velké Británii a přípravou volební kampaně ve Francii a
hledáním vhodného kandidáta na prezidenta v Německu. Nedělejme si iluze o
tom, že jakékoliv plácnutí do vody malého českého rybníčku rozčeří
hladinu světových oceánů.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Ekonomka Šichtařová o smrti Kuciaka: Slušný člověk nečerpá dotace

Markéta Šichtařová se stejně jako jiné české osobnosti vyjádřila k
vraždě slovenského novináře Jána Kuciaka a jeho snoubenky. Ekonomka má za
to, že je to velmi smutná událost, která mimo jiné znovu dokazuje, jak
škodlivé je čerpání evropských dotací.

Policie tvrdí, že Ján Kuciak zaplatil svým životem za to, na čem pracoval.
Jedním z témat, kterému se věnoval, bylo také čerpání evropských
dotací. Ačkoli to ještě není stoprocentně potvrzené, Šichtařová
poznamenává, že čerpání evropských dotací může být pro někoho
natolik důležité, že se uchýlí i k vraždě.

Pokud se ukáže, že italská mafie byla v kontaktu s politiky, kteří pro ni
ovlivňovali rozdělování evropských dotací, půjde podle Šichtařové o
skandál obrovských rozměrů. Italská stopa skutečně je jedním ze směrů
vyšetřování, kterým se vydala slovenská policie.

„Takže zase zločin a zase podvod kolem dotací. Nemáme toho u nás málo?
Nečteme o tom skoro denně? Naštěstí u nás se kvůli dotacím dosud
nevraždí. Prý ale existuje i propojení slovenské kauzy do ČR,“ napsala
Šichtařová na blogu iDnes.cz

Celý komentář naleznete zde.

„Zastánci dotací teď jistě prskají, že dotace přeci špatné nejsou,
že špatní jsou jen lidé, kteří je ve velkém rozkrádají. A že kvůli
zločincům přeci nezrušíme tak dobrou věc. Ale to je omyl. Já tvrdím, že
dotace jsou špatné principálně. Jsou špatné, protože schopným berou a
neschopným dávají,“ pokračovala dáma.

Většina médií podle Šichtařové dotace vychvaluje, díky čemuž nejsou na
seznamu zlobivých serverů, kterým je údajně lépe se vyhýbat. Dotace
přitom nejsou nic jiného než daně Němců, Francouzů, Finů. Brusel
zkrátka vezme kus daní Němcům a pošle je do Česka, do Řecka. A po
Češích a po Řecích chce, aby k těmhle daním přidali něco ze svého.
Říká se tomu spolufinancování. Jenže Řecko často nemá kde brát, takže
to jeho ekonomickou krizi jen dál prohlubuje. Dotace tak podle ekonomky škodí
jak Němcům, tak Řekům.

Bohatší státy navíc dotace využívají jako bič na ty chudší. Pokud
nebudete tančit podle našich not, sebereme vám dotace, slyšeli jsme podle
ekonomky i my z Bruselu.

Tohle všechno ji vede k jednoznačnému závěru. „Slušný člověk nekrade
(a nečerpá).“

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
ČT litovala Jiřího Bradyho. A pak diváky dorazila šokujícím zjištěním
z naší historie

Reportéři ČT se ve svém nejnovějším vydání zaměřili na oslavu
státního svátku. Poukázali na to, že stejně jako loňské výročí 17.
listopadu se i letošní oslavy vzniku Československa nesly v duchu rozdělení
společnosti, aby vzápětí mapovali, zda otcem prvního československého
prezidenta Tomáše Garrigua Masaryka nebyl císař František Josef I.

Reportérka Tereza Strnadová nejprve připomíná, že letošní oslavy
výročí vzniku samostatného československého státu provázely protesty –
podobně jako v roce 1988, kdy tehdy vládnoucí komunistická strana po
dlouhých letech povolila jeho oslavu.

Tváří protestů se letos stal „nenápadný osmaosmdesátiletý muž, který
přežil osvětimský lágr“, Jiří Brady. Reportérka připomíná, že
Brady měl z rukou prezidenta Zemana převzít státní vyznamenání, ale
nakonec k tomu nedošlo. Hrad prý vzal úmysl ocenit Bradyho zpátky –
údajně kvůli tomu, že se Bradyho synovec a ministr kultury Daniel Herman
sešel s tibetským duchovním vůdcem dalajlámou. Toto tvrzení však hradní
osazenstvo odmítá.

„Jestli chtějí lhát, tak můžou, jak chtějí,“ uvedl k tomu Jiří
Brady s tím, že on i jeho manželka se zástupci Hradu mluvili, a tak není
pochyb o tom, že vyznamenání měl tento přeživší holocaustu dostat.

Strnadová prostřihem následně poukazuje také na prohlášení čtyř
našich nejvyšších ústavních činitelů, kteří se distancovali od
schůzky ministra Hermana s dalajlámou. Reportérka ukazuje i na to, že Čína
vzkázala, že čeká, že nezůstane jen u slov a vidět budou i reálné kroky.
Jaké konkrétní kroky Čína očekává, se dle Strnadové ukázalo vzápětí,
když Čína projevila zájem o zakázku na rozšíření jaderné elektrárny
Dukovany – bez výběrového řízení.

Strnadová uvádí, že na signatáře „podlézavé diplomatické nóty
Číně“, a to zejména na prezidenta Zemana, se snesla vlna kritiky napříč
celou společností. Pohoršení dávali najevo politici, umělci, akademici i
někteří představitelé církve. Mnoho z nich odmítlo přijít na ceremonii
na Hradě. Kdo na ni naopak zamířil, byli komunisté či režisér a zastánce
prezidenta Zemana Jiří Svoboda. Dění posledních dní ho utvrdilo v názoru,
že na prezidenta Zemana někdo cíleně útočí.

Na závěr reportérka poukazuje na to, že Brady si z Česka do Kanady veze
řadu jiných vyznamenání. „Dostal tolik jiných cen, že se mu snad ani
nevejdou do kufru,“ podotkl i dramaturg a moderátor pořadu Marek Wollner.

Pořad ke zhlédnutí ZDE

S výročím vzniku československého státu se pojila i druhá reportáž,
kterou Reportéři ČT ve svém nejnovějším díle odvysílali. V centru
pozornosti v ní stál první československý prezident Tomáš Garrigue
Masaryk.

„V poslední době i seriózní historici připouštějí možnost, že první
československý prezident nebyl ve skutečnosti synem panského kočího Josefa
Masaryka. Jedna z domněnek, které například věřil i bývalý velvyslanec
ve Vídni Jiří Gruša, tvrdí, že jím mohl být rakouský císař Franz
Josef,“ objasnil Wollner, podle něhož je to šokující hypotéza, která
spíš působí jako cimrmanovský žert. Její zastánci však prý mají pro
svou domněnku řadu argumentů.

Reportéři ČT se do celé věci snažili vnést světlo, když na základě
vědecké metody zkoumání DNA porovnali DNA jednoho z žijících potomků
rodiny Masaryků se vzorky DNA z šatů, které nosil Tomáš Garrigue Masaryk.
Takto měli zjistit, zda první československý prezident byl synem kočího
Masaryka. Závěr však nesdělili, výsledky zkoumání prý budou za tři
měsíce. Pokud by se stopy DNA neshodovaly, reportéři slibují, že si
posvítí na Habsburky.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Kiska to v televizi odpálil. Žádá zásadní rekonstrukci vlády, nebo budou
předčasné volby

Slovenský prezident Andrej Kiska se dnes vyjádřil k vraždě novináře Jána
Kuciaka a jeho přítelkyně Martiny Kušnírové. A to dosti razantně. V
souvislosti s tragickým činem je pro rekonstrukci vlády nebo pro předčasné
volby. Píše o tom server Echo24.cz.

Kiska při svém mimořádném vystoupení uvedl, že je situací v zemi
znepokojen. „Čekal jsem týden na to, jaké kroky vláda udělá. Jaké kroky
přijme, aby se pokusila zmírnit napětí. Zdá se, že se nic nechystá,
někteří rezignovali,“ podotkl Kiska, jenž přišel se dvěma řešeními.
Buď dojde k zásadní rekonstrukci vlády, nebo k předčasným volbám.

Kiska měl původně vystoupit až večer v televizním vystoupení, ve svých
názorech se ale podle svých slov rozchází s premiérem Robertem Ficem, a tak
se rozhodl vystoupit již odpoledne a sám. „Poslední, co naše společnost
potřebuje, je televizní divadlo v podání nejvyšších ústavních
činitelů,“ podotkl Kiska.

Původní text ZDE.

Také uvedl, že doufá, že případ řeší nejlepší vyšetřovatelé, u
nichž doufá, že se jim podaří celou událost vyřešit. „Když by se
motiv vraždy mladých lidí ukázal být jakýkoliv, velké množství lidí je
přesvědčených, že tato tragédie odráží slovenskou vládu. To je hrozná
vizitka naší republiky po 25 letech existence,“ dodala také slovenská
hlava státu.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
VIDEO Největší nizozemský bojovník proti islámu Wilders byl odsouzen.
Podívejte se na jeho drsnou reakci

Nizozemský politik Geert Wilders byl včera odsouzen k zaplacení pokuty 5000
eur. Jak ovšem Wilders uvádí ve svém video vystoupení, pokutu platit v
žádném případě nehodlá a vnímá rozsudek jako útok na svobodu projevu.

„Včera jsem si vyslechl rozsudek soudu, který mi uložil pokutu ve výši
5000 eur. Veřejně hovořit o jednom z největších problémů naší země,
kterými jsou Maročané, je podle našich elit protizákonné,“ konstatuje
Wilders s tím, že Nizozemsko po rozhodnutí soudu pomalu ztrácí svobodu
projevu. „Dokonce ani pokládat otázky se již nesmí. Ani tehdy, když s
jejich zněním souhlasí miliony lidí,“ podivuje se vášnivý bojovník,
který byl trestně stíhán za to, že se na jednom ze svých vystoupení
tázal, jestli si lidé přejí v Nizozemsku více nebo méně Maročanů.

Rozsudek soudu dle Wilderse znamená, že se Maročané fakticky stali sami o
sobě rasou. „Když dnes něco řeknete o Maročanech, jste v Nizozemsku
považován za rasistu. Nikdo to nechápe. Je to naprosto šílené rozhodnutí,
které má pouze umlčet váš i můj hlas. Zatímco v jiných zemích ukázali
lidé elitám dveře, v Nizozemsku hrozí, že tu zvítězí diktátorský
režim. Připomíná mi to Turecko. Rozdíly mezi Nizozemskem a Tureckem se
stírají. Opozice tam i tady je umlčována.“

Wilders dále připomíná, že jej v minulých volbách volilo téměř milion
lidí a v příštích parlamentních volbách, které se budou konat 15.
března 2017, by to mohlo být ještě víc. „ A proto je mojí povinností o
těchto věcech i nadále hovořit. A to i v případě, že to politicky
korektním elitám v čele s premiérem Ruttem není po chuti. Protože dívat
se raději jinam a mlčet není řešením. Říkám věci tak, jak jsou,“
tvrdí Wilders, který se procesu osobně nezúčastnil.

„K čemu jsou v politice zbabělci, kteří si netroufají říkat pravdu a
záměrně zamlčují problémy naší země? K ničemu! Strkat hlavu do písku
je zbabělé. A pokud musíte mlčet, protože za otevřenou kritiku můžete
být trestáni, problémy se potom ještě zvětší. V Nizozemsku pak povládne
skutečný diktátorský režim plný zbabělých a vystrašených politiků. To
já nehodlám akceptovat. Dál budu bojovat za svobodné a bezpečné Nizozemsko.“

„To je také důvod, proč se mě snaží islámští teroristé již 12 let
zavraždit. Včera mohli teroristé oslavovat, protože Wilders bude potrestán.
Z veřejného žalobce se dnes stal jejich spojenec. Já ale nedovolím nikomu,
aby mě umlčoval. Nepodaří se to žádnému teroristovi. Žádný žalobce
ani premiér mě nedostanou na kolena. Nehodlám se tou pokutou vůbec zabývat.
Ať si dělají, co chtějí, mě tím pouze posílí. Jen tím získám ještě
větší motivaci. A vy mě v tom můžete podpořit. Tím, že budete
společně se mnou usilovat o zachování svobody projevu v Nizozemsku.“

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Obama se dojatě loučil s Merkelovou. A tak Oskar Krejčí sepsal, co jejich
spojenectví ve světě napáchalo

Politolog Oskar Krejčí v rozhovoru pro První zprávy.cz zhodnotil poslední
cestu prezidenta USA Baracka Obamy do Evropy. Nedíval se ale ani tak na
proslovy státníku, jako spíš na to, co se skrývá za těmito proslovy.
Obama např. pochválil Řecko a Německo. Německo se přitom podfle Krejčího
znovu stává destabilizačním prvkem Evropy. Ale problém prý není v
samotných Spojených státech nebo Německu, ale v systému, na němž nejen
tyto státy stojí.

Končící prezident USA Barack Obama se přijel rozloučit s Evropou,
přičemž zavítal do kolébky demokracie - do Řecka. Tento stát mimo jiné
pochválil za to, žer vydává více než dvě procenta HDP na obranu, k
čemuž se zavázaly všechny členské státy NATO. Podle Krejčího je v tom
ovšem háček.

„Podívejte se na logiku vojenských výdajů Řecka. Kdo je v pojímání
Řecka bezpečnostním problémem? Rusko? Nebo snad Čína? Ne, spojenec Řecka
a USA v NATO – Turecko. Symbolem je rok 1974, kdy černí plukovníci,
fašisté vládnoucí v Řecku, iniciovali vojenský puč na Kypru, po kterém
Turecko okupovalo severní část ostrova. Co dělá problémy řeckému
rozpočtu? Nákupy zbraní u spojenců: v Německu, ve Francii, v USA. Vskutku
nádherný vzor pro Prahu a Bratislavu! Obdobně výmluvná jsou slova
prezidenta Obamy, jimiž vyjádřil „hrdost, že jsme s Angelou přátelé“.
No, kdo z nás své přátele odposlouchává? Slova státníků je třeba vždy
několikrát převrátit, než najdete jejich smysl. A někdy žádný smysl
nemají," varoval.

Celý rozhovor naleznete zde

Ve skutečnosti je to údajně tak, že se Německo stává destabilizačním
prvkem Evropy, jakým bylo už ve 20. století a to díky politice kancléřky
Angely Merkelové.

„Z Německa pod jejím vedením se opět stává rušivý prvek v
bezpečnostní architektuře Evropy: nesmyslná politika vůči unijním
státům ve finanční krizi, podpora převratu na Ukrajině, sebevražedná
migrační politika, chybný přístup k Londýnu v předvečer Brexitu,
rusofobní komplexy… V souhrnu lze říci, že Obama uklidňoval vybrané
Evropany. Přímo ikonické bylo setkání v Berlíně, který Washington
pokládá – právem – za převodovou páku své politiky v Evropě. Na
schůzku byli pozváni představitelé silnějších států „staré Evropy“,
mám-li použít dělení z Bushových časů, zatímco na představitele „nové
Evropy“ nezbyly židle. Servilitu mají ve Washingtonu rádi, ale podbízením
se nemůže nahradit chybějící mocenský potenciál.

Problém je prý v samotném kapitalismu

Krejčí jde však v popisu dění toho, co se děje ještě dál. Snažil se
poukázat na to, že Západ často hovoří o míru a lidských právech, jenže
kapitalismus, na kterém staví, má v sobě celou řadu rozporů, které
skrývají riziko války. Ve své nejčistší podobě prohlubuje rozdíly mezi
lidmi. Stačí se podívat na příklad Belgie. Pro celou řadu evropských
států byla tato země vzorem, protože ve 30. letech 19. století přijala
ústavu, do které začlenila i slavnou deklaraci o lidských právech. Jenže
pak se ukázalo, že lidé jsou si možná rovni, ale někteří jsou si
rovnější. O pár let později totiž belgický král zavítal do Konga, ze
kterého se stala kolonie.

„Vladař pak vedl civilizační misi, během které jeho panovnický rod
nesmírně zbohatl a tak trochu mimochodem přitom snížil počet obyvatel
Konga z 20 milionů na 8 milionů. Čísla jsou převzata z Britské
encyklopedie. Krutost belgických šiřitelů civilizace neznala mezí – a
liberální ústava stále platila," podotkl Krejčí. Na tomto příkladě se
snažil předestřít širší problém, který v kapitalismu vidí.

„Kapitalismus není to, co o něm říkají liberálové či konzervativci. Je
plný vnitřních rozporů především v podobě neférového rozdělení
příjmů a majetků. To ústí z jedné strany do volání po ještě větší
ameriko-centristické globalizaci, z druhé pak v politické a ekonomické
ochranářství. Nerovnováha však stále živelně narůstá. A s ní také
nebezpečí války. Liberálové i konzervativci na to reagují uznáním, či
dokonce podporou oligarchizace, byť slovně stále přísahají na demokracii.
Zatím nic nesvědčí o tom, že by začalo skutečné hledání sociální
stability založené na nové, spravedlivější rovnováze mezi svobodou a
rovností," uzavřel rozhovor.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Manželka prezidenta Erdogana promluvila a svět oněměl. Vychválila jistou
instituci, typickou pro středověk

Ostrou kritiku od novinářů si vysloužila manželka tureckého prezidenta
Recepa Erdogana Emine za výrok, že „v harému byly ženy připravovány na
celý život“. Informoval o tom server Prvnizpravy.cz.

„Harém byla škola pro členy osmanské dynastie, kde se ženy připravovaly
na budoucí život,“ uvedla manželka Recepa Tayyipa Erdogana na oficiálním
setkání s novináři v Ankaře.

Celý text je ZDE

Slovo „harém“ je často používán na Západě jako synonymum pro „mnohoženství“.
Turecké slovo „harém“ má význam jako „místnosti manželky“ nebo „soukromí“.
Původně se tak nazývají obytné prostory, které jsou nepřístupné pro
nečleny rodiny.

Harém byl za dřívějších časů osmanských vládců v bohatých,
převážně městských obydlích. Žilo zde několik „pánových“
manželek nebo konkubín, dcery jeho žen a jiné ženské příbuzné, děti,
otroci a sluhové.

Ohledně vztahů EU a Turecka se v posledních dnech vyjádřili také
poslankyně ODS Jana Černochová a miliardář, developer a pražský
komunální politik Zbyněk Passer. „Tak Turek v Evropské unii bude
každopádně velkým obohacením nejenom pro náš vzdělávací systém......Už
se těším na nové evropské směrnice,” podotkla Černochová.

„Turecký prezident a jeho žena často hovoří o své příchylnosti k
tradicím islámu a Osmanské říše. Erdogan u příležitosti MDŽ prohlásil,
že ženy by měly být především matkami. Už v minulosti vyzval Turkyně,
aby měly alespoň tři děti,” upozornil Passer na zajímavý Erdoganův
výrok.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Kateřina Jacques pro PL: Lidem došla trpělivost se Zemanem. Ale víc mě
zklamal Sobotka, takový mladý a perspektivní politik

ROZHOVOR Bývalá poslankyně za Stranu zelených a občanská aktivistka
Kateřina Bursíková Jacques nechápe, jak je možné, že předseda vlády
Bohuslav Sobotka jeden měsíc ocení odkaz Václava Havla, zaváže se, že ho
bude naplňovat, a další měsíc se Číně omlouvá za to., že tady vítáme
jednu z nejvýznamnějších postav dnešního světa, mírotvorce oceněného
Nobelovou cenou míru. „To je pro mne něco nepochopitelného a vidím to jako
mnohem větší problém, než je prvoplánově vulgární, sprostý a na Putina
a Číňany napojený Miloš Zeman, jehož pravomoci jsou menší než
premiérovy,“ řekla v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz k událostem
posledních dní, které otřásly českou veřejností.

Řada politiků nepřišla na slavnostní večer ke státnímu svátku na
Pražský hrad na protest proti prezidentovu kšeftování s vyznamenáními, na
Staroměstském náměstí proběhla alternativní oslava 28. října, na které
se sešly tisíce lidí. Nebyla to nakonec důstojnější oslava státního
svátku vzniku Československa než kdykoli v minulých letech?

Považuji za dobré, že se společnost aktivizuje, že lidé se z určité
letargie, pasivity a neschopnosti vnímat problémy dnešního světa nějakým
způsobem mobilizují a snaží se nejen tu situaci vnímat, ale nějakým
způsobem do ní i vstupovat. A to vítám, protože pro demokracii je dobře,
když je podrobována nějaké zkoušce i jindy než jen v době voleb.

A překvapilo vás, že lidé přišli právě teď v takovém množství na
Staroměstské náměstí?

Je to zajímavé, protože problém vlivu Putinova Ruska nebo Číny není
vůbec nový. Proto mne překvapilo, že bod zlomu nastal právě teď, myslela
jsem, že mohl přijít podstatně dříve. Je to nějaká souhra zvláštních
událostí, které paradoxně symbolicky spustila návštěva Jeho Svatosti
dalajlámy, a jsem ráda, že se to stalo v této souvislosti. Byť to vlastně
nemá úplně logiku, protože návštěva čínského prezidenta Si
Ťin-Pchinga byla mnohem závažnějším důkazem toho, v jakém stavu země je,
že je ohroženo naše ukotvení v evropském západním prostoru. Myslím, že
na jaře to bylo mnohem patrnější. Navíc je to věc ještě mnohem starší,
protože už před dvěma lety premiér Sobotka poprvé oznámil změnu
zahraniční politiky od té tradiční, kterou vykolíkoval kdysi Václav Havel,
pokračoval v ní ministr zahraničí Dienstbier a po něm to nějakým
způsobem respektovali všichni další ministři zahraničí. A nikdy nebylo
sporu o tom, že chceme do Evropy, jsme v Evropě, že chceme do NATO a jsme v
NATO, že jsme součástí západního civilizačního okruhu. A že jsme velmi
obezřetní vůči všem diktaturám, vůči totalitám a že působíme ve
světě jako morální arbitr díky osobě Václava Havla, který otázku
ochrany lidských práv staví do popředí. Myslím, že když Sobotka tuhle
změnu oznámil, že to byl moment na největší revoltu společnosti.

Ale tehdy se nic nestalo. Jen to prošumělo, pak následovala cesta ministra
Zaorálka do Číny, jeho velmi potupné klanění a velmi potupná
prohlášení. Jako lidé, kteří jsou sdruženi kolem protibetských
lidskoprávních organizací, jsme tím byli šokováni. Byli jsme frustrovaní
malým zájmem veřejnosti a malým zájmem médií. Takže teď asi uzrál čas,
návštěva Si Ťin-Pchinga byla zřejmě předehrou pro to, aby návštěva
dalajlámy mohla ve veřejnosti zažehnout jiskru pochopení vážnosti situace
a revolty vůči prezidentu Zemanovi jako symbolu a reprezentantovi toho
nebezpečného otáčení kormidla našeho zahraničněpolitického ukotvení.
Ale zároveň i naší vlastní definice sebe sama, co jsme za demokracii, co
jsme za společnost, jaké hodnoty vyznáváme, za čím chceme jít. Ale trochu
mne na tom mrzí, že se pozornost soustředí právě a jenom na osobu
prezidenta, že je to hodně personifikované a že je to trochu i
zavádějící. Jsem asi poslední, kdo by Zemana hájil, protože jsem byla
terčem jeho urážek a útoků od nepaměti jako reprezentantka ekologického
lidskoprávního proudu, kterým on pohrdá dlouhá léta.

Navíc jste žena, což v očích Miloše Zemana je také handicap.

Ano, navíc žena. Nikdy jsem nebyla příznivkyní jeho politiky, metody práce
a způsobu vystupování, ale zároveň mi připadá to soustředění pouze na
něj, jako nositele a ztělesnění největšího zla, zavádějící. Protože
si myslím, že v našem ústavním uspořádání nejsou pravomoci prezidenta
tak velké, spíš spoluvytváří atmosféru v zemi, ale rozhodovací pravomoci
jsou více na vládě. Jsem spíš zklamaná postojem premiéra Sobotky,
mladého, perspektivního a progresivního sociálního demokrata, aspoň tak
chce být vnímán, ale jeho kroky jsou v příkrém rozporu s touto deklarací.
A dopis čtyř ústavních činitelů to naplno potvrdil, on už se tím tomu
zpronevěřil. Ale fakticky svoji roli předvedl před dvěma roky, kdy to
nikoho moc nezaujalo.

Nebyla to tentokrát ta pověstná poslední kapka? Nepřipomíná vám to 17.
listopad 1989, který byl také poslední kapkou, kterou přetekl pohár
trpělivosti s tehdejším režimem? Při některých předchozích
demonstracích, například při Palachově týdnu, policejní moc vystoupila
možná brutálněji, ale v listopadu se to týkalo mladých lidí – studentů,
což veřejnost vnímala mnohem citlivěji. Tentokrát se nespravedlnost při
udělování státních vyznamenání týkala starého muže, oběti holocaustu,
což je vnímáno veřejností podobně negativně.

Asi ano. Máte pravdu, kdo se zabývá dějinami, asi potvrdí, že ty zlomové
okamžiky nemusí být v momentu, který by jím objektivně měl být, ale že
je to nějaká souhra okolností. A v dnešním mediálním světě a spíš
emocionálním než racionálním uvažování, spíš symbolickém než
faktickém, mají lidé jako tu černou značku na terči Miloše Zemana a jeho
chování, jeho klopýtnutí na panu Bradym, který se stal nahodilou figurkou
ve strašlivém příběhu. S vyznamenáními se kšeftuje dlouhá léta, to
není novinka dnešních dní.

Ale v minulosti bylo tohle kšeftování možná víc skryto, tentokrát vyplulo
na povrch, navíc ještě ve spojitosti s vydíráním a dalajlámou. A nešlo o
přidělení medaile, ale o nepřidělení již slíbeného vyznamenání. Není
to možná ještě horší, vzbudit ve starém muži planou naději, vytáhnout
osmaosmdesátiletého muže přes oceán a pak už se ani neozvat, neomluvit?

Myslím si, že když se někdo v minulosti podílel aktivně na kampani Miloše
Zemana, třeba nějaký umělec, a potom dostal nějaké státní vyznamenání,
je to do očí bijící kupčení s vyznamenáními, stejné jako když se
naopak řekne, teď to někomu nedám, protože jeho synovec se zachoval jinak,
než jsem chtěl. Já to tím neomlouvám, chci tím jen říci, že to je z
mého pohledu komplikovanější. Pravda je, že když jsme chystali uvítání
dalajlámy na Hradčanském náměstí, těžko jsme pro tento záměr hledali
podporu. Už samo o sobě je alarmující, proč nositel Nobelovy ceny a
blízký přítel našeho uznávaného prezidenta Václava Havla nemůže mít
veřejné a důstojné přivítání. To, že jsme šli přes odpor nejen
Správy Pražského hradu, ale i dalších míst, pro nás bylo obrovsky
těžké a frustrující. Ale obrovské hrdinství prokázal ředitel Národní
galerie, který aniž by tušil, že to ve společnosti vyvolá takovou reakci,
šel do docela riskantního podniku a poskytl nám prostor Národní galerie pro
uskutečnění záměru uvítat dalajlámu na Hradčanském náměstí. I když
věděl, že to může být vnímáno hodně negativně nejen ze strany Hradu,
ale i ze strany našich vládních představitelů. Ti ostatně druhý den po
přijetí dalajlámy u ministra kultury podepsali ten ostudný dopis.

Proč vás takové jednání našich vládních činitelů udivilo, když jste
viděla už před dvěma roky, jak se klaní před čínskými představiteli?

Mě to nepřekvapilo, ale spíš mě děsilo, že to v minulosti tak hladce
procházelo. Připomenu postavu náměstka ministra zahraničních věcí pana
Druláka, který sehrál jako hlavní ideolog velice negativní roli v posunu
České republiky směrem na východ a který byl za to odměněn tím, že byl
poslán na jedno z nejprestižnějších velvyslaneckých míst do Paříže,
aniž by splňoval alespoň kvalifikační předpoklad znalosti jazyka, což je
ostudné. A zase to prošlo. Lidi by přece měli jít do ulic dát najevo, že
si nepřejí, aby pan Drulák s takovými názory a nízkou kvalifikací dostal
tak prestižní trafiku a reprezentoval v Paříži Českou republiku. Bavíme
se o kšeftování s vyznamenáními a máme před sebou postavu pana Bradyho,
kterého si velmi vážím, ale on není jediný přeživší holocaustu,
podobnou úctu bychom měli prokazovat i dalším obětem.

Máte pravdu, například mnoha Židům, kteří se vrátili z koncentráku,
jsme často ani nevrátili majetek, který jim zabrali Němci.

Ano. Já to tedy panu Bradymu přeju, jeho vystoupení na Staroměstském
náměstí bylo opravdu dojemné. Ale když vidím, jak přebírá od Adriany
Krnáčové stejný klíč, který dala představitelům čínského
komunistického teroru, když vidím, jak premiér Sobotka jeden týden napíše
ten ostudný dopis a druhý týden vyznamenává pana Bradyho, přijde mi to
jako absolutní Absurdistán. A lidé se v tom nedokáží orientovat, protože
ty souvislosti třeba ani neznají a nemají mnohdy ani čas to sledovat. Takže
vznikají až dadaistické momenty, kdy na Facebooku kolují fotky, na nichž je
pražská primátorka, jak vyznamenává v Praze Si Ťin-Pchinga a dojednává s
ním Pandu, a o půl roku později, jak předává stejný klíč skutečnému
hrdinovi panu Bradymu. Od Adriany Krnáčové to je něco neuvěřitelně
trapného. A vy se ptáte: je to dobře, že dostal to ocenění, není to
výsměch od těch politiků, kteří sami sebe popírají? Co máme od
vrcholných politiků očekávat, když ne alespoň nějakou integritu, nějakou
čitelnost? To je problém, který vidím u Zaorálka, u Sobotky, u Krnáčové.
Že vlastně nevíme, s čím u nich můžeme počítat. Oni by přece měli
držet zemi v nějakých mantinelech, které se konsensuálně vygenerovaly tím,
že jsme se rozhodli vstoupit do Evropské unie a do NATO, přitom svévolně
začínají tyto parametry měnit, aniž by to jasně deklarovali třeba v
rámci volební kampaně. Najednou se to stane a jede to.

Proč jste vlastně přes všechny ty peripetie trvali na uvítání dalajlámy
na Hradčanském náměstí? Byl to truc namířený proti Miloši Zemanovi a
jeho úporným snahám utužit česko-čínské vztahy?

Pro nás to bylo důležité nejen po těch jarních událostech s návštěvou
Si Ťin-Pchinga, po těch nepřiměřených policejních manévrech,
přizpůsobování hlavního města čínské návštěvě a vytváření dojmu,
že Pražané Si Ťin-Pchinga nadšeně vítají, přitom tady byly autobusy
Číňanů, což bylo hodně obludné. Ale i proto, že se snažíme dlouhá
léta kontinuálně tibetskou otázku v našem prostředí zvedat a tím
naplňovat mimo jiné odkaz Václava Havla, který dalajlámu považoval za
svého přítele. A právě před dvaceti šesti roky ho poprvé v únoru 1990
pozval do tehdejšího Československa a tím prorazil pomyslný skleněný
strop, protože do té doby na nejvyšších státních úrovních odmítaný
dalajláma začínal dostávat pozvání a postupně za uplynulé čtvrtstoletí
byl v Elysejském paláci, Bílém domě, v Bundestagu, všude. A Václav Havel
tím Tibeťanům a dalajlámovi prokázal velkou službu, zrodilo se z toho
velké přátelství a česká společnost je mezi tibetským exilem vnímána
jako přátelská a jim nakloněná. Třeba každoroční akce Vlajka pro Tibet
je skutečně v celosvětovém měřítku fenomén. A když dnes dalajláma
přijíždí do naší země, kdy už Václav Havel nežije, a přestože se na
něj naši politici odvolávají a chtějí naplňovat jeho odkaz, najednou je
setkání s dalajlámou tak strašný problém, že kvůli tomu mají padat
hlavy, že se země otřásá v základech, že si nejvyšší představitelé
klekají a omlouvají Číňanům, co jsme si to dovolili. My jsme měli pocit,
že to je potřeba nejen kvůli tomu, ale abychom dalajlámovi osobně udělali
radost, že ho přivítáme symbolicky na stejném místě, kde s prezidentem
Havlem i kardinálem Tomáškem společně stáli na balkóně Arcibiskupského
paláce a zdravili tehdy malý dav lidí, kteří věděli, kdo dalajláma je a
přišli se s ním setkat. Chtěli jsme vytvořit analogii této situace.
Spolupráce s Arcibiskupským palácem za dané situace nebyla možná, chtěli
jsme tedy postavit alespoň pódium na Hradčanském náměstí.

Takže uspořádat tuhle akci v blízkosti Pražského hradu nebyla žádná
provokace, jak se někdo snažil namluvit?

V žádném případě ne. My jsme to takhle absolutně nevnímali. Ostatně
Hradčanské náměstí Miloši Zemanovi nepatří.

Ale přece jste věděli, že Pražský hrad je dnes zabarikádován, že
všichni návštěvníci kvůli obavám z teroristického útoku na sídlo
prezidenta musejí projít prohlídkami?

Považuji za absolutní přešlap, že je dneska Pražský hrad uzavřený, že
jsou tam bezpečnostní rámy. Jako kdybychom chtěli nebezpečí terorismu
odvrátit pouze od Pražského hradu, kde sedí prezident. To riziko je přece
kdekoli. Uzavření Hradu má podle mne velice negativní symboliku, protože to
si nedovolil ani Gustáv Husák. Jedním z porevolučních momentů svobodné
společnosti bylo to, že Václav Havel mimo jiné otevíral Pražský hrad,
otevíral zahrady Pražského hradu. I v tom je vidět symbolika, že jdeme
opačným směrem, že po dvaceti šesti letech je to tam, kde to bylo, a
ještě mnohem hůř. Takže Hrad je jako nedobytná pevnost, stojí tam dlouhé
nedůstojné fronty, ale Hradčanské náměstí patří všem lidem, a pokud
tam mohl mít pan Konvička svoje nenávistné proslovy, tak nevím, proč
bychom tam nemohli přivítat významného představitele dnešního světa a
přítele Čechů. A to jsme chtěli. Ale Správa Pražského hradu nám to
zamítla, našli jsme naštěstí útočiště u přítele Fajta na půdě
Národní galerie, čímž jsme Pražskému hradu vypálili rybník. A myslím,
že tohle veřejné a krásné přivítání hodně pozitivně ovlivnilo zbytek
návštěvy dalajlámy a možná přispělo k celé atmosféře, která pak
vyvrcholila oslavami 28. října. Myslím, že to všechno začalo na
Hradčanském náměstí, že návštěva dalajlámy vlila do lidí nějakou
naději a optimismus. A to je strašně důležité. I když se na akci na
Staroměstském náměstí mohu dívat z různých úhlů kriticky, třeba
kvůli programu nebo složení hostů, nepochybuji, že lidé, kteří tam
přišli a stáli tam v té zimě, včetně mého dospělého syna, šli hledat
pravdu a spravedlnost.

Říkala jste, že i premiér a ministr zahraničí se chovají nečitelně.
Máte na mysli to, že byť ještě nedávno se premiér Sobotka vyjádřil u
příležitosti oslav nedožitých 80. narozenin Václava Havla, že ctí jeho
odkaz, za měsíc kvůli přijetí dalajlámy ministrem kultury podepíše
servilní prohlášení, že tímto ojedinělým činem se nemění naše
vzájemné vztahy s Čínou?

Nechápu, jak je možné, že předseda vlády jeden měsíc ocení odkaz
Václava Havla, zaváže se, že ho bude naplňovat, a další měsíc si klekne
na kolena a prosí čínské komunisty, aby nás vzali na milost, a omlouvá se
za to, že tady vítáme jednu z nejvýznamnějších postav dnešního světa,
mírotvorce oceněného Nobelovou cenou míru. To je pro mne něco
nepochopitelného a vidím to jako mnohem větší problém, než je
prvoplánově vulgární, sprostý a na Putina a Číňany napojený Miloš
Zeman, jehož pravomoci jsou menší než premiérovy.

Jak jste vnímala vysvětlení jednoho ze signatářů dopisu Číně, předsedy
Poslanecké sněmovny Jana Hamáčka, že prohlášení mělo být utajené, že
nemělo být zveřejněno? Není to vlastně ještě horší?

Mně to přijde ještě ostudnější a ještě závažnější, protože tím
jsme se vlastně dozvěděli, že oni za našimi zády mění kurs země a
vyjednávají nějaké úzké strategické spojenectví s Čínou. Ale my máme
přece úzké a strategické spojení s Evropskou unií a NATO. Čili oni se
tím za našimi zády a bez jakéhokoliv mandátu, kromě toho, že jsou v
ústavních funkcích, rozhodli pro zásadní změnu, na kterou nemají
legitimitu a kterou považuji za vlastizrádnou. Čili to, že to dělali tajně,
mi nepřipadá polehčující, ale jako další argument, proč být zděšen.

Šéf dolní parlamentní komory Jan Hamáček se asi zalekl rozhořčené
reakce opozice i veřejnosti. Navíc on, stejně jako Bohuslav Sobotka,
podepsali v roce 2008 usnesení Poslanecké sněmovny na podporu Tibetu. Je to
pro vás další nepochopitelný obrat?

Když byla olympiáda v Pekingu, tak jsem s Honzou Hamáčkem, mým někdejším
spolužákem z vysoké školy, toto usnesení chystala. On patřil k
progresivnímu křídlu sociální demokracie.

Takže on tehdy usnesení Poslanecké sněmovny na podporu Tibetu nejen podepsal,
ale aktivně se na něm i podílel?

Ano, já jsem ho jako předsedu zahraničního výboru požádala o součinnost
při prosazování usnesení, že otázka lidských práv je pro nás
důležitá a že vnímáme problém Tibetu jako palčivý, a on se do toho
tehdy férově a racionálně zapojil. Hledal kompromisy, nějaké přemostění
mezi tím úplně dogmatickým křídlem sociální demokracie, které prakticky
nelze rozeznat od komunistické strany, a tím kvazi progresivním, o kterém
jsme doposud věřili, že tam existuje, a dnes vidíme, že tam není, že to
je chiméra. Bohuslav Sobotka není liberální progresivní sociální demokrat,
ale pružný politik, který reaguje ad hoc na situace prizmatem toho, že si
chce udržet funkci. A to je špatně, chybí tam vize a nějaký státnický
přesah. Myslím, že Bohuslav Sobotka zklamal a zradil řadu svých
sympatizantů a příznivců, kteří za něj třeba demonstrovali na
Hradčanském náměstí po „lánské schůzce“ několika zrádců. Myslím,
že lidé, kteří ho tehdy podpořili, musejí být dnes rozčarovaní, do koho
vkládali naděje. Touhle politikou ve vztahu k Číně, trvající už dva roky,
podle mne definitivně zklamal.

Nevyvrcholila celá ponižující situace ještě výsměšnou reakcí Číny na
prohlášení našich čtyř nejvyšších ústavních činitelů, že jejich
slova berou na vědomí, ale za nimi by měly následovat činy?

Myslím, že jejich reakce přesně vykresluje povahu toho režimu, že přesně
takhle funguje vztah s totalitním režimem. Vždyť přece okupace
Československa a sovětský diktát nad naším prostorem vypadal přesně
takhle. Neustále dokazujte, dokazujte, dokazujte, že nám sloužíte. A my
jsme se mohli přetrhnout, abychom to dokazovali. A čínský požadavek „dokažte
to“ je stejná filozofie, je to ukázka toho, kdo to pole vykolíkovává, kdo
komu diktuje. My jsme členský stát Evropské unie a někdo z Pekingu nám
tady bude diktovat, že budeme něco dokazovat a naplňovat nějaké tajné
dohody, o kterých nevíme, komu mají přinést prospěch. Protože podle
tvrdých dat o ekonomických parametrech dohody nevyplývá, že by to bylo
výhodné pro Českou republiku. Jsou to vzdušné zámky. I kdybychom
přistoupili na to, že nadřazujeme ekonomický zájem nějakému etickému,
což se mi samo o sobě příčí, ale budiž, má-li být debata racionální,
připusťme i toto, tak i tento argument se hroutí. Je to celé velký podvod.

Ale když za tím není ani ekonomický zájem České republiky, ale zřejmě
jen zájmy některých podnikatelských skupin, proč prezident a nejvyšší
představitelé sociální demokracie takhle komunistické Číně poklonkují?
Mohou za tím být sponzorské peníze na volební kampaň prezidenta i
sociální demokracie, která má nad sebou kuratelu obrovského dluhu kvůli
prohranému sporu za Lidový dům, jak naznačil komentátor Českého rozhlasu
Petr Nováček?

Myslím si, že je to hodně tvrdé obvinění, a zároveň se bojím, že
může být velmi blízké pravdě. A pokud by to tak bylo, je to na pád vlády
a na revoluci v zemi. Pokud bychom se dozvěděli, že peníze z totalitní
komunistické Číny tečou do jedné partaje, která v tuto chvíli udává
kurs země, a ona nás zaprodá proto, aby splatila své dluhy, je to
nejzávažnější malér, který si umíme představit. A zároveň zní docela
racionálně, protože jak si jinak představit, proč Hamáček a Sobotka lezou
po čtyřech kvůli nevinné návštěvě Jeho Svatosti dalajlámy? Jak si to
vysvětlit jinak, než že je za tím nějaké protiplnění? To, že to budou
dělat s přesvědčením a nadšením rudých pionýrů, bychom mohli čekat od
Vojtěcha Filipa a Grebeníčka. Vzhledem k tomu obratu, který Hamáček a
Sobotka udělali, jsem přesvědčena, že za tím musí být něco víc než
jen nadšení.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Uznávaný geolog Ziegler mluví o imigrantech, kteří se chtějí mít v
Evropě jako „bohatí“ turisté. A má jasno: Žádné hodné řešení
neexistuje

CIVILIZACE A MY Jak dřívější generace vlastně mohly přežít? Ti starší
z nás ještě pamatují dětství s rozbitými koleny, lítáním po lese bez
mobilů a chleba s máslem nebo škvarky, a ne s tím, co „pomáhá vašemu
srdci“. Nyní budeme mít možná i geneticky upravené potraviny, ale
prospěje to lidstvu? V rozhovoru pro ParlamentníListy.cz se biolog, geolog,
autor řady regionálních publikací docent Václav Ziegler zamýšlí nad
dalším vývojem světa a pro zelené nemá mnoho pochopení.

Jak vážně v současné době vypadá hrozba ještě většího zbídačení
třetího světa, zejména Afriky, v důsledku klimatických změn? El Niñ,
bouře, záplavy a zejména sucho. Geolog Václav Cílek často opakuje, že v
důsledku těchto procesů se můžeme „těšit“ na další migrační vlny
do Evropy. Má pravdu a existuje podle vás nějaké řešení?

Kolega Cílek má pravdu a vážně upozorňuje i na další kořeny problému
migrací, jako jsou přelidnění daných oblastí, rasová a náboženská
nesnášenlivost a zdůrazňování tzv. lidských práv bez lidských
povinností. Z toho povstávají místní konflikty, které přerůstají v
lokální a zatím oblastní války, jimiž se etnické skupiny, kmeny, národy
a státy snaží řešit své problémy na úkor jiných. To všechno vyvolává
migrace obyvatel. Nejen do Evropy, ale do všech klidnějších částí světa.
Jenže migranti s sebou nepřinášejí jen svou touhu po lepším,
přinášejí s sebou i to, proč utíkají z jedné části světa do druhé.
Jenže je migrace i jiná. Říkáme jí turistický a mediální průmysl. Ta
právě vyvolává touhu po stejném životě, jako mají ti „bohatí“
turisté, aniž si dotyční uvědomují, že za turistikou stojí mnohaletá
tvrdá práce těch „bohatých“ turistů, kteří ovšem nečekají, že
dostanou tamní služby zadarmo. Což si mnozí migranti do Evropy díky svému
vychování představují. Mohli bychom se vrátit i o pár století zpátky,
když svět začal být dělen mocnostmi na sféry jejich vlivu. Ano, mám na
mysli kolonialismus v tom špatném smyslu slova. Tehdy začala migrace a byla
rozbita lidská práva i lidské povinnosti. Ještě jednou chci zdůraznit, že
kolega Cílek má pravdu. Jenže v současné době je v naší, chce se mi
říci „v evropské“, společnosti hlasem volajícího na poušti. A to je
opravdu velká škoda! Pro nás všechny. A řešení? Žádné „hodné“
řešení neexistuje. Existuje jen tvrdá pravda a práce a do takového
řešení, jak se zdá, se nikomu nechce.

Geneticky modifikované potraviny, to je téma diskusí o chudobě a kvalitě
výživy. Jste pro jejich další rozvíjení? Souhlasíte s tvrzeními, že
nejen geneticky modifikované, ale i jiné potraviny pochybné kvality
začínají být problémem výživy chudší části obyvatelstva zejména v
USA?

Nevím, jak se vyživují lidé v USA. Vím jen, že když jsem USA před lety
navštívil, připadal jsem si tam často jako štíhlý muž. Ti, kdož mě
fyzicky znají, si dovedou docela dobře představit tu zemi tlouštíků. Filmy
americké provenience a televizní přenosy nejsou měřítkem. Vím jen, že
každý umělý zásah do genetiky jakéhokoliv organismu není dobrý. Znamená
porušení přírodních zákonů, proti nimž jsou zákony lidských
společností jen hračkou. Všimli jste si, jak se v posledních letech velmi
rychle množí zlomeniny u dětí a mladých lidí? Ne, není to tím, že by se
více sportovalo nebo více tužilo tělo. Chci říci, že jsme v dětství
měli pohybu mnohem více a nejen kvůli práci, kterou jsme doma vykonávali,
například počínaje prací na poli či zahradě či kolem údržby obydlí,
sekali jsme dřevo a skládali uhlí a brambory, chodili na brigády. atd. a
věnovali se hrám, kdy jsme lezli na stromy a padali z nich, padali z kol,
hráli hry, nad nimiž by dnešním rodičům vstávaly vlasy na hlavě, koupali
se v nevyhrazených místech a kalných vodách, hráli jsme si tedy z
dnešního hlediska v nevyhovujících podmínkách a brigádničili, abychom si
vydělali nějaký ten peníz. Jako děti, ano, jako děti! Ale měli jsme
ještě poctivou a mnohotvárnou stravu. Dobrý chléb i sádlo se škvarky,
máslo a mléko od krav – ne naředěnou bílou emulzi čehosi. Mouka byla z
pšenice a žita, ne z otrub a kukuřice, maso a uzeniny byly od řezníka,
kterému jsme mohli věřit, že tam nepřidává jakási „éčka“, rybí
moučku a vodu a jedlo se i tučné a brambory a zeleninu z polí, která se
tehdy ještě hnojila chlévskou mrvou. Chci říci, že strava byla skutečně
rozmanitá, zdravá a dobrá a i cenově přiměřená. A když někdo šidil,
tak zkrachoval. A i té stravy bylo přiměřeně. Ani moc, ani málo. A kosti
se opravdu tolik nelámaly. Čili, řekl bych, že výživa byla lepší než
dnes! I přes všechny rady všelijakých výživových odborníků.

Nezapomněli jsme podle vás na obyčejnou frázi „trvale udržitelný život“?

Trvale udržitelný život je fikce. Kdyby existoval, tak ještě dnes, řečeno
obrazně, lezeme po stromech. Všechno se vyvíjí. A ve vývoji jsou „zaklety“
progres i regres. Pokus o plánování ztroskotal, ale ne proto, že to byla
špatná myšlenka, ale proto, že jsme zapomněli do toho plánování
zakomponovat některé důležité věci. Jako ten chudák, který vynalezl
padák a spočítal si ho na svou osobu a vyskočil z balónu. Dopadlo to tak,
jak to dopadnout muselo, protože nepočítal s takovou banalitou, jako je
hmotnost samotného padáku. Život na naší planetě existuje zhruba čtyři
miliardy let a ještě nějakých pár miliard bude zřejmě trvat. Ovšem
jestli v něm bude náš druh, to nevíme a mělo by to být dobře, že to
nevíme. Měli bychom být mnohem a mnohem pokornější. Ale nejsme. Zřejmě
to máme vrozeno, a tak spějeme ke svému vymizení. Kdy to bude? Těžko
říci. I to by nás mělo činit pokornějšími. Nečiní, jsme pouze lidé.

Proč se podle vás opomíjí problém palmového oleje a požárů v Indonésii?
To už není téma ani pro naše zelené?

Já se nechci vyjadřovat ke Straně zelených. Na to nejsem odborníkem. Neboť
bych se pletl do politiky, a to opravdu nechci. Jen malý postřeh, pro naše
zelené je dnes alfou a omegou nenaplněná touha po moci. Jako pro všechny
méně úspěšné politiky. A nejen pro naše. Palmový olej a jeho
přidávání do potravin by spíše měla být témata pro hygieniky. Myslím,
že dobře vědí, jaké problémy to do budoucna přináší. Požáry ve
světě, a nejen v Indonésii, pokud nejsou vyvolány uměle, tedy lidmi, jsou
součástí některých ekosystémů a bývají podmínkou pro jejich
obnovování. Pokud je ovšem zakládají lidé, pokládal bych to za velmi
těžký trestný čin, který by neměl zůstat bez trestu.

Nezatemnily nám poněkud blahobyt, mír a klid, konzum, mozek do té míry, že
už zapomínáme, že v přírodní říši platí zákon silnějšího a
přizpůsobivějšího? Tím narážím na uprchlíky, kteří se derou do
vysněné a „pohádkové“ Evropy o sto šest?

Pokud si dobře vzpomínám, ti uprchlíci sem byli pozváni. Nic proti tomu,
ale měly být také stanoveny podmínky, za jakých je přijmeme. A ty
stanoveny nebyly. Škoda, následky pozvání mohly dnes vypadat jinak. A
nalhávat si, že všechno je v pořádku, a chlácholit voliče „milosrdným
lhaním“, myslím si, rozhodně dobře není. Ani v přírodě neplatí zákon
silnějšího. Přizpůsobivějšího ano, ale vždycky přizpůsobivějšího
vnějším podmínkám. A ty podmínky byly v Evropě historicky dány, nelze je
měnit ze dne na den rozhodnutím politiků.

Jako civilizace jsme ale náchylní nejen k nakažlivým chorobám, ale také
třeba jen k dlouhodobému výpadku elektřiny. Co říkáte na katastrofické
fáze typu „Dnu poté“, kdy po mnohodenním výpadku proudu či jiné
katastrofě si silnější a bezohlední berou právo do svých rukou a
začíná holý boj o přežití?

Zatím jsem si nevšiml, že by v Evropě řádil třeba mor jako ve
středověku. Ano, je řada chorob, se kterými si dlouhodobě nevíme rady.
Nemyslím tím zrovna různé typy chřipek, jejichž následky jsou minimální.
Spíše mnohdy jde jen o zvýšené finanční prostředky některým firmám.
Jsou ovšem nemoci nebezpečné. Třeba AIDS, tuberkulóza a některé další.
Ty se ovšem rozšiřují hlavně nezodpovědností jednotlivých osob a právě
v těchto případech by na to zákony jednotlivých zemí měly pamatovat i
sankcemi a nepropagovat nevázaný přístup k životu. Jsou nemoci těžké, s
nimiž i současná medicína zápasí. Třeba rakovina. Pokrok v její léčbě
je velký, ale ještě bude trvat řadu let, než ji zvládneme. Možná že by
se do lékařského, a vůbec do výzkumu mělo dávat více peněz, než za ně
kupovat zbraně. Katastrofické vize typu „Den poté“ jsou záležitosti
hlavně filmové. Možná by se takové filmy točit neměly, aby nedávaly
špatný příklad. Ale lidé se rádi bojí. Myslím však, že dobře
postavené zákony, ne takové s mnohoznačnými výklady, by mohly pomoci.
Ostatně se domnívám, že hlad by mnohé spíše donutil obdělávat půdu a
chránit ji i sebe před těmi bezohlednými. Pár dobře ochráněných polí
by velmi ztenčilo řady bezohledných.

Německo je plné uprchlíků, Francie rovněž tak. Anglii to asi dlouho nebude
trvat. Co když se stane třeba nějaké velké kataklyzma – kam pak dáme ty
další utečence? Jsme vůbec na to ještě připraveni? Existuje podle vás
nějaký záložní plán B, nebo dokonce C či D?

Opakuji, že nejsem politik, takže nemohu vědět, zdali existují vůbec
nějaké záložní plány. A do hlavy politikům jeden nevidí. Je fakt, že
jejich nerozhodnost vyvolává různé konspirační teorie. Některým i já
mám pokušení věřit. Vždyť jak moc jsme podporovali různé změny
režimů, které byly v mnohých státech zaběhlé. My Evropané. Myslím, že
by se měly problémy řešit v místě. Potom by bylo utečenců mnohem méně.
A ne lhát sami sobě. K těm kataklyzmatům. Málo se dnes učí o přírodě a
o historii – myslím té skutečné historii, ne o jejím výkladu, který je
za každého režimu jiný! A vůbec málo se učí práci a úctě ke druhému.
Neslyšel jsem, že by se třeba v našich školách, a nejen našich, učilo o
lidských povinnostech. A přitom jeden z největších odkazů francouzské
revoluce zní: Není práv bez povinností a povinností bez práv. Na úkor
toho se dozvídáme spoustu zmatených informací, jejichž nejednotný výklad
podává obraz světa značně pokřivený. K naší škodě. Pokud by toho
nebylo, věděli bychom, že kataklyzma nepřijde najednou. Z hodiny na hodinu,
snad pouze lidská válka za použití jaderných zbraní, ale to už by potom
bylo všechno zbytečné. Přírodní kataklyzmata přicházejí sice z hlediska
života zemského tělesa „náhle“, ale vzhledem k člověčímu životu to
nějaké tisíce let trvá a za tu dobu se dá společným úsilím něco
vymyslet. A skutečně se může stát, že přijdeme o auta, vily, mrakodrapy a
lacinou zábavu, ale v rámci svého zachování budeme opět všichni
obdělávat půdu, budeme se ji snažit vyrvat zpod betonových desek, kterými
ji dnes „oblažujeme“.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Dělají bordel, neumí mluvit. Nejde s nimi pracovat. V Německu unikla zlá
pravda o migrantech

Matematik Marian Kechlibar prozrazuje, co se děje v jedné z policejních škol
v Německu, přesněji řečeno v Berlíně. Hlavní město Spolkové republiky
Německo vede levicová koalice, která chce do policejního sboru začlenit co
nejvíce azylantů. K čemu to vede? Raději se podívejte sami.

V německém deníku Die Welt vyšel článek o tom, co se děje v berlínské
policejní škole. Jsou to natolik šokující informace, že nějakou chvíli
zaznívaly spekulace, zda uznávaný německý deník Die Welt nešíří hoaxy
– lživé zprávy. Jenže zavedený německý deník si trvá na tom, že
píše jen pravdu. Má k dispozici nahrávku, na které jeden z policejních
vyučujících popisuje, jak se chovají azylanti, z nichž se mají postupem
času stát strážci zákona a pořádku. Policejní škola potvrdila pravost
nahrávky. Co na ní zájemci uslyší?

„Arabští a turečtí žáci ‚dělají kravál‘, nejsou ochotni
respektovat učitele, ignorují výuku. Jejich vyjadřovací schopnosti jsou tak
ubohé, že jim nelze rozumět, o schopnosti psát německy to platí dvojnásob.
Na pokárání či vyloučení z hodiny reagují rozbíjením věcí a
výhrůžkami. Zní to jako reportáž ze speciální školy pro mladistvé
kriminálníky, ale bohužel tito frekventanti mají být jednoho dne strážci
zákona, ne jeho narušitelé,“ shrnul obsah nahrávky Kechlibar na webu
Kechlibar.net s tím, že německy psaný článek je na serveru deníku
přístupný jen předplatitelům. Prý stojí za to si deník předplatit.

Článek Mariana Kechlibara naleznete zde

„Vytváříme druhořadou, zkorumpovanou policejní složku. Mám z nich
strach, kolegové taky, chodím do práce jen s největším sebezapřením a
zhnusením. Toto nejsou budoucí kolegové, ale nepřátelé. Máme nepřítele
ve vlastních řadách. Nikdy jsem ve třídě nezažíval takovou nenávist,“
popisuje situaci na nahrávce učitel z berlínské policejní školy.

Další problém je prý v tom, že se k policii přihlásili i příslušníci
menšin, kteří sice sami mají čisté trestní rejstříky, ale jejich
sourozenci, bratranci a další příbuzní už mají na triku nějaké to
zločinné jednání. A pokud by noví policisté měli stíhat údajné
zločince ze své komunity, ke komu by se takoví strážci zákona chovali
vstřícněji? K potenciálnímu kriminálníkovi, nebo k Německu a k jeho
zákonům? Mnozí vyučující se obávají, že by tito policisté nestavěli
zákon na první místo.

„Jeden ze studentů policejní akademie nedávno zastavil svoji německou
kolegyni a začal jí vytýkat, že se ve svém volném čase obléká ‚moc
západně‘,“ prozradil další vyučující.

O všech těchto problémech se prý ví už velmi dlouho, ale jaksi se
zametají pod koberec.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Německý politik sdělil, jak Berlín ukrajinskému velvyslanci ukázal, kde je
jeho místo

Stálé stížnosti ukrajinského velvyslance Andrije Melnika kvůli
návštěvě německé delegace na Krymu a Donbasu donutily Berlín, aby
diplomatu ukázali, kde je jeho místo. Prohlásil to předseda frakce strany
Levice (Die Linke) v regionu Osnabrück a vedoucí německého projektu Lidová
diplomacie Andreas Maurer. Video bylo zveřejněno na YouTube.

Německý politik, který předtím sám zavítal na Krym v sestavě delegace
poznamenal, že Melnik několikrát vyslovil ministru zahraničí SRN Sigmaru
Gabrielovi podobné názory a ukrajinský prezident Petro Porošenko požádal
kancléřku Angelu Merkelovou, aby německé poslance za tyto návštěvy
potrestala. Podle Maurera však ukrajinský prezident „zjevně zvolil
nesprávnou zemi".

„Je to prostě absurdní. Možná, že to funguje na Ukrajině

Politik sdělil, že před dvěma měsíci došla německým úřadům
trpělivost a Berlín vysvětlil Melnikovi, že Kyjev má právo na protesty
kvůli návštěvám Krymu. Nesmí však ukazovat německé vládě, co má
dělat.

Podle Maurera byl velvyslanec vyzván, aby „dělal svoji diplomatickou práci
a nezasahoval do vnitřních záležitostí Německa".

„Po tomto prohlášení se začal chovat umírněněji," zdůraznil politik.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
A to je to strašení, které vytváří podhoubí nacionalismu, vpálil v ČT
Matěj Stropnický do očí Chovancovi. A ten...

Hosty druhé části pořadu ČT24 Otázky Václava Moravce byli ministr vnitra
Milan Chovanec (ČSSD) a předseda Strany zelených Matěj Stropnický. Tématem
byl pravicový extremismus.

„Myslím si, že základem demokracie je říkat pravdu. Ukazovat jim reálný
stav. Nepochopil jsem, proč jim v Německu neříkali pravdu. Demokracie je o
tom, že lidé mají veřejnou kontrolu,“ podotkl k současné migrační
krizi a strachu ve společnosti Chovanec.

„Ten, kdo si nemyslí, že s milionem uprchlíků přijdou i teroristé či
zločinci, je naivní. Ale nechceme přispívat k fašizaci společnosti,“
dodal Chovanec.

„Zdaleka ne všichni členové vlády se vyjadřují tak, jak by měli.
Extrémem je prezident Zeman, ale nelíbí se nám ani vyjadřování ministra
financí Andreje Babiše (ANO) či ministra vnitra Chovance. Vláda by neměla
říkat, že hasí požár, ale měla by především hasit,“ nebral si
servítky Stropnický.

„Pokud se vedle nás někdo rozhodne pozvat obrovské množství lidí do
Evropy, tak ten soused má právo říct, že jej to například bude
obtěžovat,“ řekl Chovanec. „Nesnažím se lidi strašit, ale říkám to,
jak ty věci skutečně jsou. Na cestách je podle mého názoru několik
milionů lidí a my musíme umět rozlišit, kdo je uprchlík a kdo je
ekonomický migrant,“ doplnil.

Stropnický se následně vyjádřil i k tureckým požadavkům na summitu EU.
„Rozvolnění vízové politiky vůči Turkům by mi nečinilo problém. A ty
finanční prostředky? To, že si Turecko dnes vychutnává Evropskou unii, je
odplata za hru se zemí v uplynulých letech. Ty podmínky mně naopak
připadají docela nízké, z mé strany akceptovatelné,“ sdělil Stropnický.
Připadá mu však, že Evropská unie přehazuje zodpovědnost za migrační
krizi na nečlenský stát a zároveň si nevšímá problémů, které v
Turecku jsou.

„Rozvolnění vízové politiky v Turecku už téměř znamená bezvízový
styk, a na to bych nepřistoupil,“ pozastavil se Chovanec nad tím, že
Stropnický nedává důraz na lidskoprávní akcent. Ten se však domnívá,
že tím, že by se zahájily rozhovory o vstupu Turecka do EU, mohlo by dojít
i k rozhovorům nad lidskými právy. „Turecko o vstup do Evropské unie
stojí, takže nepochybně je připraveno zlepšit demokratické standardy,“
podotkl Stropnický.

Chovanec následně zkritizoval Řeky, kteří měli vybudovat detenční zóny.
„Nemůžeme ale do sebe v Evropě kopat. Nenechám urážet vlastní zemi,“
zareagoval na kritiku Řeků vůči Česku Chovanec. „Řecko od nás loni
dostalo deset milionů,“ podotkl. „No to jim pomohlo. Tím pomáháme
především sami sobě,“ oponoval Stropnický. Ten následně zkritizoval
Ministerstvo vnitra, že na našem území neřeší problémy s migrací. „Proč
pan ministr chodí a hrozí před migračním přílivem, když se pak nic
neděje?“ ptal se Stropnický. „Měli bychom být v té věci daleko
konstruktivnější a zaměřit se na programy u nás doma,“ dodal.

„Líbí se mi mládí pana kolegy. Já byl také mladý a byl jsem takto
zapálen,“ reagoval Chovanec s tím, že by se rád bavil o věcných
problémech. Dodal, že není přípustné, aby Česká republika jako
suvernénní stát si nechala diktovat, co má dělat, například od německé
kancléřky Angely Merkelové, nebojiných evropských politiků.„A to je to
strašení, které vytváří podhoubí nacionalismu,“ vpálil mu následně
Stropnický. Podle něj je potřeba tyto problémy hasit. „Děkuji, že jste
mě poučil. Až budete ministrem vy, což může být brzy, tak si to
realizujte, jak chcete,“ došlo k rozepři mezi obema mužům. Takto reagoval
Chovanec.

Otázka šibenic i „čisté rasy“

Následně se také hovořilo o nošení šibenic na demonstracích či o
provolávání hesel „Čistá rasa“, „Nic než národ“ při demonstraci
na Albertově. „Problém je v právním pořádku České republiky. Nošení
šibenic není v ČR trestné. Je potřeba se zamyslet, co s tím. Nevím,
jestli je nutné ale hned měnit zákony,“ podotkl Chovanec s tím, že se
odvolá proti vyhodnocení rozboru městské části Prahy 1 v této otázce.

„Samozřejmě, že šibenice na demonstrace nepatří,“ podotkl Stropnický
a vyjádřil se k pravicovému extremismu v Česku. „Postrádám aktivní
komunikaci ze strany vlády, která by se zaměřila na vyvracení mýtů v
této otázce,“ řekl. s tím, že mu chybí kampaň „proti strašení“.
„Pokud vláda nemá jasný plán, nestojí za regulovanou podobou migrace a
okopává spíše svým partnerům kotníky, tak přestože se to před volbami
neprojevuje, tak u těch uren se to projeví,“ poukázal na výsledky voleb na
Slovensku, kde se do Národní rady Slovenské republiky dostala extremistická
strana Mariana Kotleby.

Čapí hnízdo a Andrej Babiš

Posledním tématem byla kauza Čapího hnízda související s ministrem
financí a šéfem hnutí ANO Andrejem Babišem.

„Mimořádná schůze Poslanecké sněmovny – proč ne? Ale nic se nikdy na
těchto schůzích nevyřeší,“ zareagoval Chovanec. „Budu velice rád,
pokud mi to Andrej Babiš vysvětlí na vládě, koaličním partnerům,“
sdělil s tím, že ve filmu Matrix AB Babiš zmínil, že projekt vymyslel. „Pokud
jej skutečně vymyslel, tak ví jméno investora, kterému svůj nápad předal,“
podotkl.

„Pro schválení mimořádné schůze bych hlasoval. Působí trochu
schizofrenně, když nyní ČSSD poukazuje na střet zájmů, když se blíží
volby,“ rýpl si Stropnický. Střet zájmů se podle něj projevuje i jinde,
například na Ministerstvu zemědělství. „Pan Jurečka má velmi blízko k
hnutí ANO, i když je zatím lidovec,“ podotkl Stropnický s tím, že mu
přijde pokrytecké ze strany sociálních demokratů řešit střet zájmů,
když ten byl již v době vzniku koaličního vládnutí.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Co se to děje? 120 zemí z celého světa shromažďuje svá vojska a média o
tom mlčí...

Proč se shromažďuje vojenská technika armád všch zemí světa a média o
tom nemluví?

Ve videu níže najdete několik titulků novinových článků, které hovoří
o shromažďování vojsk, a to až ve 120 zemích světa. Ovšem v USA a
většině tisku Evropy o tom nejsou žádné zprávy.

Blízký východ je připraven kdykoliv odpálit svou časovanou bombu. Navíc
nezapomínejte, že ISIS je CIA pod falešnou vlajkou. Jaký z toho může
vzniknout děj, podělte se s námi o názory v komentáři níže.

Kontextová reklama Sklik

Komentáře:

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Turecko bude mít opět co vysvětlovat. Odhalené dokumenty teroristů
dokazují svědectví o dodávkách ropy do Turecka

Na webových stránkách televizního kanálu RT byly uveřejněny dokumenty IS
(v Rusku zakázán) a výpovědi jeho zajatých teroristů o ropném odvětví
islamistů a o exportu ropy do sousedního Turecka.

Natáčecí skupina RT, která pracovala na dokumentárním vyšetřování, se
nacházela na služební cestě v syrském Kurdistánu od 27. února do 15.
března ve městech Šaddádí, Rumilan, Kámišlí a Tell Abiad a natáčela
film o tom, jak Islámský stát obchoduje s ropou a o jeho možných vztazích
s Tureckem.

Natáčení se odehrávalo také v domech, které byly dříve okupované
veliteli IS, kde byly nalezeny opuštěné dokumenty o těžbě a prodeji ropy,
poznámky o trestech, věrouce a agitační literatura.

Z Turecka do Sýrie — teroristé

Dokumenty se dostaly do rukou Lidových obranných jednotek (YPG) při dobytí
města Šaddadí na severu Sýrie, a pak byly předány zpravodajům RT, kteří
navštívili tuto oblast. Kurdští domobranci zajali rovněž teroristy z
Turecka, Saúdské Arábie a jiných zemí, kteří vyprávěli o stycích IS a
Turecka.

Zajatý terorista tureckého původu například vyprávěl, že většina
islamistů přijíždí do IS přes území Turecka. Ani turecké úřady, ani
pohraničníci jim nečiní v tom žádné překážky.

„Kdy jsem přecházel přes hranici, bylo asi 10 hodin ráno. Nikdo nám v tom
nebránil. Překročili jsme hranici bez překážek", řekl zajatý Turek.
Podle jeho slov se na hranici nachází velké množství tureckých vojáků a
důstojníků, ti ale nebrání proudu lidí, kteří se chtějí připojit k
teroristům.

„Tento region je důležitý z hlediska vojenského. Při překročení
hranice nám ale nikdo nepřekážel", říká zajatec.

Podle jeho názoru, dochází k tomu proto, že Turecko využívá IS ve
vlastních zájmech. „Turecko a IS mají společného nepřítele — YPG (kurdské
lidové obranné jednotky). Turecko se nechce do toho plést, chce se zbavit
nepřítele cizíma rukama", soudí zajatý islamista.

Na potvrzení skutečnosti, že teroristé bez překážek procházejí
tureckým územím, ukazují kurdští bojovníci novinářům svazky pasů
lidí, a to jak mužů, tak i žen. Ve všech těchto pasech jsou záznamy o
vstupu do Turecka.

Tyto doklady včetně občanských průkazů a cestovních pasů se dostaly do
rukou domobranců YPG také po dobytí Šaddadí. Podle předpokladu kurdských
bojovníků, majitelé těchto dokumentů, které museli po příjezdu do ISIL
odevzdat, jsou nejspíše už mrtví.

Místo svého pasu dostává rekrut po příchodu do IS agitační literaturu.
Novináři RT našli například v „kanceláři" teroristů knihu „Jak
svádět ideální boj proti zločineckému Asadovu režimu". Je příznačné,
že kniha byla vydána v tureckém Istanbulu (je tam dokonce tiráž), a
nakladatelství má účet ve Facebooku.

Kontextová reklama Sklik

Ze Sýrie do Turecka — ropa

Zajatý Turek-islamista řekl, že vytěženou ropu IS prodává do Turecka —
přičemž v takových objemech, že to nemůže nevědět turecká vláda.

„Probíhá obchod s ropou, tím jsem si jistý… Kromě toho oni (Turci —
red.) pomáhají IS s potravinami a dalšími nezbytnými výrobky. Na IS se
vztahuje embargo, nemají jak dostat potraviny. Dále jim pomáhají s penězi,
zbraněmi, náboji. Takovouto pomocí. A to vše se dělá otevřeně,"
ujišťuje turecký ozbrojenec.

O tom, že ropa je na území Islámského státu těžena v průmyslovém
měřítku a profesionálně, svědčí trofejní dokumenty. Mezi nimi jsou
listiny na formulářích „Oddělení ropy a plynu ministerstva přírodních
zdrojů Islámského státu" o ropě odvezené v lednu 2016 řidiči cisteren.

Pokud máme věřit těmto dokumentům, řidiči kupovali ropu u IS za cenu od
12 do 26 dolarů za barel. Odvoz probíhal z ropných polí Kabiba, Režura,
Makchul a Al-Chejr. Například jen 23. ledna bylo z ropného pole Kabiba
odvezeno 383 barelů za cenu $13/barel — celkem 4979 dolarů.

Dalším je dokument o přijetí do práce do jednotky „Oddělení ropy a
plynu IS", která se nachází v oblasti Al-Baraku, dvou nových inženýrů.
Dokument dostatečně podrobně a kompetentně rozepisuje povinnosti nováčků
— oprava těžebního vybavení, včetně toho, které je poškozené od
leteckých úderů, pokládání nových ropovodů. Celkem bylo v tomto
oblastním oddělení 17 zaměstnanců, včetně 5 vedoucích a několika
pracovníků.

Na televizním kanálu RT informovali, že z výsledků vyšetřování jejich
žurnalistů dávají dohromady dokumentární film. Bude hotový za měsíc.

Dokument s dodacími listy o prodeji neočištěné ropy v barelech z vrtu 215,
pole Kabiba. Cena 13 dolarů za barel, vytěženo 383 barelů, celkem 4979.00
dolarů. 23. ledna 2016.

Knížka pod titulkem „Jak svádět ideální boj proti zločineckému Asadovu
režimu“ a páska sebevražedného teroristy.

Knížka byla otištěna v Istanbulu a nalezena v nemocnici v Šaddadí, kterou
bojovníci IS udržovali dokonce i poté, co bylo osvobozeno celé město.

Dokument s dodacími listy na prodej neočištěné ropy v tunách z vrtu
Rižura. Cena $70/tuna, celkově 19,18 tuny, celkem $1342.60. 23. leden 2016.

Dokumenty s dodacími listy na prodej neočištěné ropy nalezené na podlaze
bytu jednoho z velitelů IS.

Zdroj: sputniknews.com

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist