Question:
Publicistka: Kdo pomůže Kurdům, aby se z Afrínu stalo pro Erdogana to, co
pro Hitlera Stalingrad?

„Kurdský Jindires je Guernicou dnešních dnů,“ srovnává překladatelka
a publicistka Jana Maříková letošní boje v kurdské provincii Afrín s
občanskou válkou ve Španělsku, která bezprostředně předcházela 2.
světové válce.

V sobotu 10. března večer se jednotky turecké armády posílené o čerstvé
džihádisty z Al-Káidy a bývalého Islámského státu (IS) dostaly na
vzdálenost pouhých 2 km od města Afrín, které je metropolí stejnojmenné
kurdské provincie na severu Sýrie. Podle Kerema Schambergera, který se v
posledních dnech přesunul do blízkosti míst bojů, jsou vesnice a
předměstí kolem Afrínu nepřetržitě bombardovány tureckými bojovými
letadly a tanky. „Pokud OSN a mezinárodní síly nezasáhnou okamžitě,
civilní masakr je nevyhnutelný,“ řekl jeden z vedoucích představitelů
kurdských obcí v Německu Ali Ertan Toprak. Kurdská zastřešující
organizace KCDK-E, která působí po celé Evropě, vyzývá v této kritické
fázi lidi, kteří cítí s osudem Kurdů v Afrínu, aby vyšli do ulic a
přitáhli konečně pozornost evropské veřejnosti a politiků k situaci v
Afrínu.

Město Afrín se čím dál více podobá sovětskému Stalingradu koncem roku
1942. Turecká armáda podporovaná džihádisty, kteří k ní přeběhli z
teroristické organizace IS, třetí měsíc město systematicky bombarduje
letecky i těžkým dělostřelectvem. Útočí na město plošně. Nikoli na
vojenské cíle, ale kobercovou metodou. Podle dnešního platného stavu
Ženevských konvencí o pravidlech vedení války jde o válečný zločin.
Stejnou taktiku použila nacistická 6. armáda vedená u Stalingradu
pozdějším polním maršálem Fridrichem Paulusem. Než se odvážila do
města vstoupit, tak jej proměnila v hromadu trosek.

Mluvčí kurdské samosprávy Afrínu Asya Abdullah v rozhovoru pro TV stanici
ANF uvedla, že Kurdové odmítají opustit své domovy. „Neodejdeme. Nemáme
kam. Toto je naše země a náš domov a budeme o něj bojovat,“ prohlásila
Abdullah. V nejbližších dnech tedy bohužel lze očekávat krvavou bitvu o
město. Ve stylu Stalingradu.

Minulý týden se mezi útočícími Turky a džihádisty na jedné straně a
bránícími se Kurdy na druhé straně odehrávaly nejtěžší boje u města
Jindires. Jde o klíčový komunikační uzel, kterým Kurdové dodávali do
Afrínu potraviny, vodu, léky, munici a posily. Přes toto místo byli také z
obleženého města evakuováni těžce ranění, které není možno na místě
léčit. I současný osud tohoto donedávna třináctisícového města má
svoji historickou paralelu. Je jí baskické město Guernica. V rámci
občanské války ve Španělsku je v roce 1937 vybombardovala letadla Legie
Kondor nacistické Luftwaffe, která bojovala po boku fašistického diktátora
Francisca Franca proti republikánům. V den konání trhu. Dva dny na to
Guernicu obsadily falangistické oddíly generála Franca.

Na motivy hrůz historicky prvního leteckého útoku na civilisty, který v
podstatě předznamenal osud mnoha měst – včetně německých – během 2.
světové války, namaloval slavný španělský malíř Pablo Picasso světově
proslulý obraz.

Opět německé zbraně

Jindires připomíná Guernicu a španělskou občanskou válku hned několik
faktory. Jako tehdy na Basky, tak dnes na Kurdy dopadají německé letecké
bomby a těžké dělostřelecké granáty. Na vojáky i civilisty bez
rozlišení. Tureckou armádu zbraněmi a municí zásobují německé zbrojní
firmy. Stejně jako fašistické oddíly generála Franca, které svrhly
legální demokratickou vládu ve Španělsku. Opakovaně bylo prokázáno, že
přes Turecko se zbraně a munice západní provenience dostávaly do rukou
džihádistických teroristů z IS. Bohužel včetně zbraní, které pocházely
ze skladů Armády ČR. V Německu ani u nás za to nikdo nikdy nebyl policejně
vyšetřován. Natož odsouzen. V pátek 9. března však německá policie na
žádost Turecka provedla razie a zahájila vyšetřování dvou německých
firem, které jsou Turky podezírány ze spolupráce s dříve legální a dnes
zakázanou politickou stranou Kurdská strana pracujících (PKK).

Interbrigadisté tehdy a dnes

Po boku španělských demokratů bojovali a umírali v občanské válce
zahraniční dobrovolníci – interbrigadisté. Včetně asi dvou tisíc
Čechoslováků, kteří věděli, že u Madridu a Barcelony se bojovalo i za
Prahu. Řada interbrigadistů z Francie a dalších zemí a jejich rodin za to
doma čelila policejní perzekuci. Když demokraté občanskou válku prohráli,
tak interbrigadisté, kterým se podařilo se stáhnout do Francie, byli v zemi
galského kohouta internováni. Včetně Francouzů, kteří byli postaveni
před vojenské soudy a hrozilo jim mnoho let žaláře za službu v cizí
armádě. Z internačních táborů se dostali poté, kdy nacisté, kteří
podporovali v občanské válce Franca, zahájili 2. světovou válku útokem na
Polsko. Tou dobou už Československo neexistovalo. Na území Čech a Moravy
nacisté vyhlásili Protektorát, stanné právo a nastalo odvážení
nepohodlných lidí do koncentračních táborů. I na Francii krátce nato
došlo. Německý blitzkrieg se přes Holandsko a Belgii převalil do Francie. V
tu chvíli byli čeští interbrigadisté z internace propuštěni a zařazeni v
rámci Cizinecké legie do francouzské armády. Po porážce Francouzů
přešli k Britům nebo do SSSR. Později se mnoho z nich vyznamenalo v letecké
bitvě o Británii a v pozemních bitvách u Tobruku, El Alameinu, nebo u
Charkova či Sokolova. Někteří se dokázali přes bitvu v Dukelském
průsmyku probít až domů do vlasti.

Ti, co vidí do budoucna

I dnes v řadách kurdských Lidových obranných jednotek (YPG) bojují a
umírají dobrovolníci z různých zemí světa. 24. února padl kromě
dalších „interbrigadistů“ při obraně Jindires Hauknur Hilmarsson –
jeden z lídrů islandské nenásilné demokratické „revoluce“ z roku 2008.
Když došlo k finanční krizi v roce 2008 a krachu islandských bank,
tehdejší vláda premiéra Geira Haarda zkrachovalé banky zestátnila. Na
nátlak EU převzala státní záruky za vklady evropských firem v těchto
bankách. Vyhlásila program úsporných opatření, který by drasticky postihl
domácí obyvatelstvo. Hilmarrson spolu se skupinou aktivistů sebral pod petici
žádající vyhlášení referenda 56 tisíc podpisů. V referendu byl 93 %
hlasů odmítnut „úsporný plán“ podobný tomu, který byl aplikován pod
tlakem EU v Řecku. Vláda rezignovala a byly vyhlášeny nové volby. Před
volbami odstupující vláda ještě stihla podat přihlášku do EU.

Z voleb vzešlá vláda premiérky Jóhanny Sigurð iniciovala rozsáhlé
policejní vyšetřování příčin bankovního krachu. Vyšetřováni byli jak
bývalý premiér Geir Haarde a šéf centrální islandské banky David Oddsson,
tak i šéfové zkrachovalých bank. Za podvody na finančním trhu byli k mnoha
letům vězení odsouzeni šéfové dvou největších islandských bank
Sigurjón Arnason a Ivara Gudjonsson a řada „menších ryb“. Šlo o jediný
případ na Západě, kdy byli potrestáni vězením a propadnutím majetku
někteří z „banksterů“, kteří způsobili celosvětovou hospodářskou
krizi. Několik let trvající nátlak Velké Británie, Holandska, Německa a
Itálie, aby Island zaplatil 5 miliard eur firmám z EU, které „investovaly“
přes islandské banky do pochybných cenných papírů, nakonec způsobil, že
v roce 2015 Islanďané v referendu odhlasovali stažení své přihlášky do
EU.

Dnes je Island znovu prosperující ekonomikou. Na rozdíl od Řecka, které se
diktátu EU podvolilo a po sérii drastických úsporných opatření je ještě
zadluženější než před krizí a ještě bylo okradeno o majetek, který
privatizovaly německé firmy. Postup Islanďanů ocenil i nositel Nobelovy ceny
za ekonomii Joseph Stiglitz, který při hodnocení řešení finanční krize z
roku 2008 prohlásil: „To, co udělal Island, je správně. Bylo by špatně
zatěžovat budoucí generace chybami finančního systému.“ Jeden z u nás
neznámých, ale ve světě proslulých islandských národních hrdinů,
kteří zachránili svoji zemi před vydrancováním „finančními žraloky“
z EU, i později prokázal, že „vidí dopředu“.

Erdogan jako reinkarnace Hitlera

Stejně jako českoslovenští interbrigadisté v letech 1936-1939 letos odešel
bojovat do Afrínu proti agresi turecké armády, kterou nařídil obdivovatel
nacistického vůdce Adolfa Hitlera turecký prezident Recep Erdogan. Život
Hauknura Hilmarssona tam však ve 32 letech bohužel skončil. Není však
jediný. Z Islandu, Švýcarska, Belgie, Německa, Francie odešli napadeným
Kurdům na pomoc tisíce lidí, kteří stejně jako před 2. světovou válkou
interbrigadisté vidí nebezpečí, které představuje Erdoganův režim v
Turecku. A chápou, že dnes se bojuje u Afrínu, a obrazně řečeno „zítra“
to může být Bělehrad, Budapešť či Vídeň. Tam všude už v minulosti
řádily turecké vojenské jednotky. Ve 13. až 17. století.

A protože s jídlem roste chuť, tak minulý týden začaly vojenské lodě
turecké armády provádět námořní blokádu řecké části Kypru. Tedy
členské země EU. A stejně jako v případě Kurdů zbytek evropských vlád
mlčí. To je ta solidarita v rámci EU, kterou se nám dnes a denně eurokraté
snaží natlouct do hlav.

Část Evropanů – bohužel nikoli politiků v čele vlád – už o
nebezpečnosti Erdoganovy diktatury přesvědčila migrační krize v roce 2015.
Při ní Turecko vyslalo do EU přes 2 miliony migrantů, z nichž nemalá
část dnes vraždí, znásilňuje, loupí, krade a dealuje drogy i v
metropolích jako Berlín, Brusel či Paříž.

Genocida ve stylu SS

V městě Jindires Kurdové vzdorovali ručními zbraněmi tureckým tankům a
bombardérům rovných 50 dnů. V sobotu večer Jindires po hrdinné obraně do
posledního muže a poslední ženy padl. Turecká armáda následně postoupila
údolím Kene Gewrké do hloubky 6 km do vnitrozemí provincie Afrín. Při
postupu vraždila Kurdy – včetně civilistů. Na FB byla v noci na neděli
zveřejněna videa, na nichž příslušníci turecké armády a IS popravují
kulomety spoutané vesničany v dobytých vesnicích. Videa si točí sami tito
váleční zločinci, kteří se jimi na internetu chlubí. Stejně postupovala
za 2. světové války Einsatzkomanda SS na dobytých územích v dnešním
Bělorusku, Ukrajině a Rusku.

Kurdové v Afrínu se turecké a džihádistické invazi brání stejně
statečně jako Sověti ve Stalingradu. Bojuje se o každý metr půdy, o
každý pahorek či skálu. Muži i ženy z kurdských milicí YPG a YPJ
zuřivě brání každý dům, stodolu či jiný objekt. Proti moderním
letadlům a těžké obrněné technice německé a americké výroby bojují
ručními zbraněmi.

Městu Afrín poskytují určitou míru ochrany hory táhnoucí se od severu k
západu a hory na jihovýchodě, které jsou pro těžkou techniku, jako jsou
tanky, špatně prostupné. V těchto místech se Kurdům daří Turky a
džihádisty zadržovat. Pomocí protitankových a protiletadlových řízených
střel se jim podařilo zničit několik tanků, těžkých houfnic a sestřelit
několik vrtulníků a letadel. Na pomoc afrínským Kurdům se do oblasti
stahují i jednotky, které po boku západních spojenců a irácké armády
bojovaly úspěšně proti irácké odnoži IS. A pomohly od džihádistů
osvobodit řadu iráckých měst a vesnic. Po stažení kurdských jednotek z
Iráku musela mezinárodní koalice vedená US Army a iráckou armádou v boji
proti IS vyhlásit „operační přestávku“. Tak zdatnými spojenci v boji
proti džihádistům Kurdové jsou.

Kurdům však chybí letecké krytí proti bombardování. A potřebovali by
nutně dělostřelectvo, aby mohli zastavit postup Turků a džihádistů ze
severovýchodu a z jihovýchodu, který hrozí území bráněné Kurdy
rozetnout na dvě části. Minulý týden se jim na pomoc vydali i vojáci
syrské vládní armády. Během soboty však byli ve vzdálenosti asi 30 km od
míst, kde Kurdové čelí nejhorší bojové situaci. A bohužel za členitými
horami.

Pešmergové v ohni dvou front

Afrínským přispěchali na pomoc i Pešmergové, kteří po úspěšném
referendu vyhlásili na severu Iráku nezávislý Kurdistán. Referendum
proběhlo v souladu s iráckou ústavou, na jejíž tvorbě se pešmergští
Kurdové podíleli. Zatím však tento stát není mezinárodně uznán. Ve
čtvrtek 8. března se však Kurdové po zradě Rusů, kteří se z oblasti
Afrínu vojensky stáhli den před tureckou agresí, dočkali dalšího
nemilého překvapení. Po přerušení bojů proti IS v rámci mezinárodní
koalice představitelé irácké armády začali jednat s tureckými generály o
možnosti společného útoku na nezávislé Pešmergy.

Světová islámská revoluce

Podobně jako Hitler je Erdogan schopen se spojit s kýmkoli, když mu to
přinese okamžitý vojenský prospěch. Stejně jako v případě Hitlera už
se však jak Američané, tak i Rusové stihli přesvědčit, že pro Erdogana
má dohoda s nemuslimem cenu „hajzlpapíru“. Šéf turecké zpravodajské
služby MIT Hakan Fidan před časem vyhlásil, že Turecko začalo a povede
novou světovou muslimskou revoluci. Sám Erdogan se rád svými blízkými
nechává titulovat jako chalífa. Plné označení, které v arabštině zní
„chalífat rasúl Alláh“ – náměstek posla Božího, má význam
celosvětového vůdce muslimů. Chalífa měl v muslimském světě v minulosti
podobné pravomoci, jaké má v rámci katolické církve papež, který se
rovněž označuje za náměstka Kristova na zemi. Tedy duchovní vůdce.
Papežové ve středověku byli vedle duchovní funkce i světskými pány řady
území v Itálii. Stejně tak posledním uznávaným chalífou byl osmanský
sultán Abdulahmecid II. Jeho funkce však byla zrušena po vyhlášení
sekulární Turecké republiky Mustafou Kamalem řečeným Atatürk v roce 1923.
Rok nato byl Abdulahmecid II. zavražděn v sultánském paláci Topkapi
atentátníkem z arabského, pro muslimy posvátného města Mekky.

Poslední chalífa

Za chalífu se v roce 2014 prohlásil vůdce Islámského státu Abú Bakr
al-Bagdádí, který byl v roce 2017 zabit při náletu ruských letadel Su-34 u
města Rakká, jež bylo považováno za hlavní město Islámského státu. Od
loňska Erdogan při veřejných vystoupeních rád odkazuje na Osmanskou
říši. A rovněž mluví o budoucí světovládě islámu. Jím nastolený
režim po nezdařeném vojenském převratu v roce 2016 odbourává sekulární
prvky ze společnosti. V loňském roce prosazená nová turecká ústava
prezidentskými pravomocemi nápadně připomíná uspořádání v Německu po
požáru Reichstagu. Erdogan dokonce veřejně přiznal, že se při jejím
psaní inspiroval Zmocňovacím zákonem, kterým Hitler uchopil v Německu
diktátorské pravomoci. A které vedly k vyhlášení tzv. Norimberských
rasových zákonů, podle nichž byl uskutečňován holocaust.

Podle legend hojně rozšířených mezi muslimy má jednou přijít dvanáctý
chalífa, který rozpoutá poslední džihád. Celosvětovou válku, v níž
muslimové vyhladí všechny, kteří nevěří v Alláha a jeho proroka
Mohameda. Pokud bychom samozvaného al-Bagdádího počítali mezi chalífy, tak
by měl pořadové číslo 11. Pokud by za něj byl uznán i Erdogan, tak se
jako nemuslimové máme opravdu nač „těšit“.

V roce 2017 Erdogan vyhlásil seznam firem, které jsou podezřelé ze
spolupráce s teroristickými organizacemi. Podle zvláštního zákona o boji
proti terorismu takovou firmu může nechat zestátnit. Za teroristy Turecko
nepovažuje IS, ale dříve legální a parlamentní Stranu kurdských
pracujících (PKK). Na Erdoganově seznamu je několik set dceřiných firem
západních nadnárodních gigantů. Pro výstrahu všem nechal Erdogan
zestátnit továrnu na výrobu autobusů Mercedes. Místo toho, aby západ na
Turecko uvalil embargo, jako se to po znárodnění v roce 1948 stalo
Českolovensku, se Západ tureckého diktátora zalekl. Nyní dokonce hrozí
zestátnění dvou německých firem v Německu – v Severním Porýní. Na
základě žádosti Turků a německého zákona o trestní odpovědnosti firem,
který vznikl podle nařízení z Bruselu.

Těžko říci, čeho se kancléřka Merkelová bojí od Turků více. Jestli
vypuštění další milionové vlny migrantů, nebo dalšího zestátňování
poboček západních firem v Turecku. Faktem však je, že Západ vůči
bezohlednému diktátorovi a nyní i válečnému zločinci Recepu Erdoganovi
uplatňuje stejnou politiku appeasementu jako Francouzi a Britové vůči
Hitlerovi, kterému v roce 1938 na mnichovské konferenci obětovali
Českovensko. Po zbabělém stažení ruské vojenské základny z Afrínu den
před tureckou agresí bohužel totéž platí i pro Rusko, které se v
posledních letech zdálo být garantem postupného budování míru v mnoha
oblastech.

Otázkou je, kdo nyní může pomoci Kurdům. Obránci Afrínu a potenciálně i
Pešmergové potřebují nutně ke svému přežití vyzbrojit moderními
protitankovými a protileteckými zbraněmi a dostatkem munice. Při válce s IS
Kurdové předvedli, že dobře vyzbrojení dokáží neuvěřitelné věci.
Západní i východní koalice by bez jejich pomoci dosavadní vítězství
proti IS nezískala. Západ i Rusové se však Erdoganem nechávají držet v
šachu. Ať už kvůli ekonomickým zájmům, nebo proto, že si nechtějí
Turecko vojensky znepřátelit. Kvůli tomu, že ovládá vstup do Černého
moře. Rusové si navíc nechtějí znepřátelit ani Irák a Írán, jejichž
vzdušný prostor využívají při přeletu na své základny v Sýrii. Zatím
to vypadá, že Kurdy nechávají v „bažině“. I když pešmergští
Kurdové loni podepsali s ruským Rosněftem dohody o společné těžbě ropy.
A je to obrovský kontrakt, o který stál i Exxon Mobil, v němž dříve
pracoval dnešní US ministr zahraničí Rex Tillerson. Zatím však Kurdům
nepomáhají.

Dva po staletí bité národy

Jako spojenec Kurdů se nyní chová pouze Izrael, který v jejich prospěch
intervenuje v Moskvě i Bruselu. Pokud by dodal, nebo zprostředkoval dodávky
moderních zbraní, tak by se situace na frontě mohla rázem otočit. A Turci i
džihádisté by mohli být vyhnáni zpět za turecké hranice. Možná by to
ani nemusela být oficiální státní dodávka. Je známo, že izraelská
tajná služba Mossad dokázala řadu let přes prostředníky zásobovat
zbraněmi i municí obě strany irácko-íránské války. Izraeli totiž
vyhovovalo, že se oba „perou“ vzájemně, a nemají chuť si to rozdat
vojensky s ním.

A co Čína?

Tím, kdo změní situaci na bojišti, by mohla být i Čína. Čína již
několik let plánuje a od roku 2015 buduje sítě obchodních cest napříč
Asií a Evropou. Nazývá je Nová Hedvábná stezka. Její severní větev má
vést přes Rusko a postsovětské státy. Na jižní trasu má být napojena
také Indie a má vést přes Irán a Irák. Na první pohled se může zdát,
že v jejím zájmu není vznik nezávislého Kurdistánu. Za místo, kde
Kurdové tvoří národnostní většinu a kde by jednou Kurdistán mohl
vniknout, lze považovat oblasti nacházející se na severu Sýrie, východě
Turecka, severu Iráku a Íránu. Tedy v pásu, kde Čína plánuje část Nové
Hedvábné stezky vybudovat. Je ovšem otázka, co je pro Čínu výhodné. Zda
neustálý chaos, který v Iráku panuje od americké invaze, nebo jeho rozpad a
vznik aspoň části Kurdistánu. Zvláště pokud by to byl spřátelený stát.
A tím by se mohl stát právě za pomoci dodávek zbraní.

Na Západě toho o čínské zbrojní výrobě není mnoho známo. Číňané se
v této oblasti chovají dost tajnůstkářsky. Už však zveřejnili, že mají
podobný stealth stíhací letoun, jako mají USA v F22 Raptor a Rusové Su57.
Téměř všechny firmy světa už se stihly přesvědčit, že Čínané
umějí cokoliv okopírovat a ve velkém to vyrábět. A že si s autorskými
právy „hlavu nelámou“. Je tedy možné, že by Kurdům mohli dodat
špičkové protitankové a protiletadlové systémy, které nutně potřebují,
aby se Turkům ubránili. Opět by to nemuselo být oficiálně, ale třeba
cestou Triád, což je čínská obdoba mafie, a jejich partnerů. Tyto metody
Číňané používají k ovládnutí nerostného bohatství v Africe.

Je tu však ještě jeden faktor, který by čínskou pomoc Kurdům mohl
výrazně podpořit. V roce 2017 čínská státní ropná společnost CEFC
kapitálově vstoupila do ruského Rosněftu. Společně pak ovládly
největší indickou ropnou společnost ONGC. Čímž se z Rosněftu stal
největší ropný gigant na světě, který těžbou předstihl i dosud
největší americký Exxon. A Rosněft se dohodl s Pešmergy na společné
těžbě v okolí Mosulu. Ropá má směřovat přes Rusko do Číny. Stavba
ropovodu už letos byla zahájena.

Modlitba za Afrín

Doufám, že Kurdové agresory nakonec odrazí a svoji svobodu uhájí. Ať už
jim v tom pomůže kdokoli. Doufám, že se nakonec někdo najde. Zatím se
však nesmíme mlčky stydět. Musíme křičet, upozorňovat na válečné
zločiny, usvědčovat naše politiky z pokrytectví. Hlavně nepřijmout jako
fakt, že Kurdové nemají právo nejen na vlastní stát, ale ani na život.

Je smutným osudem tzv. civilizovaného světa, že pláče nad minulými
masakry a genocidami, ale proti současným nic nedělá.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Kajínek je před kamerou! Krajský zastupitel má strach a zde je důvod

Jihomoravský krajský zastupitel Jiří Hlavenka zvolený ze Zelené a Piráty
na sociální síti Facebook napsal, že by možná měl tesknit nad výsledkem
voleb, nad tím, že sněmovnu řídí komunisté a Tomio Okamura, ale nepláče
nad tím. Zdá se mu totiž, že českou společnost ohrožuje něco mnohem
horšího než komunisté a Okamura.

Říjnové volby dopadly tak, jak dopadly. Orgány sněmovny obsazuje hnutí ANO
Andreje Babiše, které se přitom opírá o komunisty a SPD Tomia Okamury. Je
to neveselý pohled, ale Hlavenka se domnívá, že se poměry zase mohou
změnit. Na začátku 90. let minulého století šli lidé za Klausem a jeho
tunelováním ekonomiky, alespoň podle Hlavenky, pak šli za Milošem Zemanem,
který sliboval, že s tuneláři zatočí, ale neudělal to, a dnes jdou lidé
za Babišem, Okamurou a Vojtěchem Filipem, o které se druhý nejbohatší
Čech teď opírá. Kdo ví, jak to bude za čtyři roky, lidé pravděpodobně
půjdou za někým jiným. S touto vidinou Hlavenka nad výsledkem voleb
nepláče.

Velmi ho však znepokojuje jiná věc. Zneklidňuje ho, kolik prostoru v
médiích dnes dostává dvojnásobný nájemný vrah Jiří Kajínek.
Vyjadřuje se v novinách i v televizi, jako by se zapomnělo, že zavraždil
dva lidi. Tohoto vraha se dnes v televizi ptají, co si myslí o dalších
vrazích, a on odpovídá, že to byli zajímaví a inteligentní spoluvězni.
Podle Hlavenky je něco takového naprosto nepřijatelné.

„Není ve společnosti něco hodně shnilého? Televize tvoří
šestihodinový film, ve kterém násobný vrah a zloděj vykládá, že páchat
zločiny není žádná legrace, ale že to je tvrdá práce jako každá jiná...
Kšeft je kšeft, ale jsou i jistá tabu. Pachatelé nejtěžších zločinů
jsou úplně na dně patologické sedliny společnosti. Tu najdeme v každé
zemi. Jsou hnusem, o kterém víme, ale který nikdy a nikde nedostává prostor
k sebepropagaci. Neznamená to, že se o kriminálních činech nepublikuje: ale
z pohledu třetí osoby, s kontextem, se zkoumáním ‚anatomie zla‘. Ne že
zlu dáme prostor se vykecávat. Co přijde příště – rozhovor s člověkem,
který znásilňoval? ‚A jak na to ta dívka reagovala, křičela hodně, nebo
jen tiše plakala? Povězte to našim divákům!‘. Zdá se, že padají i
poslední zábrany. Za nimi je už jen propast,“ varoval zastupitel.

Politik nechápe, jak může česká veřejnost něco takého s klidným
svědomím sledovat.

Jiří Hlavenka doslova napsal:

Babiš-Okamura-komunisti. Mám být smutný, mám si zoufat nad touto hvězdnou
trojicí s většinou ve sněmovně, nad voliči, kteří toto trio vytvořili,
nad osudem demokracie v zemi?

Nejsem. Od listopadu 89 se stalo nejedenkrát, kdy populaci ovládli, doslova
zhypnotizovali pištci, kteří byli v manipulátorství o třídu obratnější
než jejich protivníci. V devadesátých letech šla půlka národa za
Václavem Klausem s jeho kapitalistem bez přívlastků, zato s mnoha tunely.
Vystřídal jej nastoupil Miloš Zeman, na flétnu zadul pár svých bonmotů o
spálené zemi, o "akci čisté ruce", o "vázání průkazek do kůže členů
ODS" a národ vstal a vydal se za dalším krysařem. Co vidíme dnes, není nic
jiného než nová varianta na staré téma: přijde někdo nový, neokoukaný,
má vervu, odhodlání a dobrou rétoriku, dostane hlasy. Lidstvo žilo
odjakživa vírou a nadějí. Víra se kamsi vytratila; zůstává věčná
naděje, že ten nový bude lepší než ten starý. Zamrzí to, ale
nepřekvapí - a zkušenost, že lidé nakonec zjistí, že pištec fouká
falešně mně brání vidět to beznadějně. Je-li společnost zdravá,
dostane se z toho.

Ale je tu věc, ze které na mně kus beznaděje opravdu padá: politiky lze
vyměnit, národ, kterým prostupuje hniloba, nikoli. Jde o fenomén Kajínka.
Člověk, který byl prokazatelně a prokázaně nájemným vrahem a lupičem (k
tomu druhému se zvesela přiznává) je dnes největší celebritou.
Pojmenovávají se po něm bonbóny a v televizi běží pětidílný film,
který není dokumentem, ale dle autorů "zpovědí" Kajínka, vícenásobného
nájemného vraha. Na tento seriál se dívá 1.3 miliónu diváků. Kajínek
pak dostává prostor v dalších médiích a stovky tisíc lidí to nadšeně
čtou: "Kajínek prozrazuje tajemství největších českých vrahů", píše
Blesk, nejčtenější český deník.

Není ve společnosti něco hodně shnilého? Televize tvoří šestihodinový
film, ve kterém násobný vrah a zloděj vykládá, že páchat zločiny není
žádná legrace, ale že to je tvrdá práce, jako každá jiná. Tištěný
deník publikuje názory vraha na další vrahy.

Kšeft je kšeft, ale jsou i jistá tabu. Pachatelé nejtěžších zločinů
jsou úplně na dně patologické sedliny společnosti. Tu najdeme v každé
zemi. Jsou hnusem, o kterém víme, ale který nikdy a nikde nedostává prostor
k sebepropagaci. Neznamená to, že se o kriminálních činech nepublikuje: ale
z pohledu třetí osoby, s kontextem, se zkoumáním "anatomie zla". Ne že zlu
dáme prostor se vykecávat. Co přijde příště - rozhovor s člověkem,
který znásilňoval? "A jak na to ta dívka reagovala, křičela hodně nebo
jen tiše plakala? Povězte to našim divákům!". Zdá se, že padají i
poslední zábrany. Za nimi je už jen propast. A pak je tu nažhavené
diváctvo - třetina lidí v ten večer sedících před televizí si naladila
Já, Kajínek. I zde je to stejně shnilé. Třetina lidí si není schopna
říct - probůh, vždyť to je nejhorší sorta, nájemný vrah. Přece se
nebudu koukat, jak tam ten člověk hodinu vykládá svůj životopis. Není
schopna tuto televizi odmítnout a jednou provždy si ji zařadit mezi odpad,
který se vymaže ze seznamu. Naopak, vítězí emoce: "je sympatický,
usměvavý", "to nemůže být zlý člověk", "byl přece omilostněn".
Vrátila milost taky život těm, které zavraždil? Vždyť tohle je čirá
odpornost. Jiní lidé zformulovali daleko lépe než to dokážujá, takže na
závěr tři citáty:

"S násilníkmi sa často identifikujú ľudia, ktorým chýba zdravé
sebavedomie. Cítia sa ukrivdení a odstrčení. Zločin fascinuje tých, ktorí
by radi prekročili hranice prístupných noriem, len na to nemajú odvahu.
Glorifikácia kriminálnikov vedie k zníženiu citlivosti na zločin. Násilie
nás fascinuje a vzrušuje. Sme síce spútaní výchovou a sociálnymi normami,
no kriminálnici v reálnom živote konajú za nás. Čím je zločinec
mediálne známejší, tým je počet jeho obdivovateliek vačší. Pre isté
ženy može byť vražda prejavom neobyčajnej mužnosti, sily a dominancie" (Gabriela
Pavlovčíková)

,,Za lásku sa skoro hanbíme, akoby to bol prejav slabosti. Kto je dobrý,
láskavý a prajný voči iným, je podozrivý. Hľadáme za tým skryté
motivácie, zisk, výhody. Naopak, keď sa niekto ukáže ako silný, stáva sa
hrdinom. Médiami sa bleskurýchle šíria názory a hodnoty, aj tie pokrivené.
Oslavovaním zločincov potláčame fakt, že urobili niečo zlé, ubližovali,
ničili životy, rodiny. Fascinácia zlom tu vždy bola, dnes však nadobúda
obludné rozmery. Spoločnosť akoby hlúpla.” (Jana Šípošová, obojí na
csfd.cz).

"Jsme v hluboké krizi, ale neumíme ji ještě dobře pojmenovat. Stupeň
agrese stoupá. Válka už dlouho nebyla a mladí muži by si chtěli...
zastřílet". (Agnieszka Holland pro dvtv.cz). Skoro ve všem jsem v životě
optimista. Ale kde tady vydolovat jiskřičku optimismu, to opravdu nevím.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Hloupost! Markéta Šichtařová jasně ve věci maminky, kterou vyhodili z
nemocnice od dítěte

V Masarykově nemocnici v Ústí nad Labem došlo k dramatické situaci. Na
zdejší jednotce intenzivní péče se léčí se zápalem plic pětitýdenní
chlapeček. Jeho maminka mu chtěla být nablízku. Lékař se jí pokusil
vysvětlit, že to není možné. Maminka se však nenechala přesvědčit a
lékař si nakonec zavolal na pomoc policii. Ekonomka Markéta Šichtařová se
postavila na stranu matky. Ekonomku zaráží, jak snadno se dnes lidé
zříkají odpovědnosti za své dítě.

V nemocnici v Ústí nad Labem došlo ke zvláštní situaci. Jedna z maminek se
tu hádala s lékařem, zda smí být nablízku svému maličkému synovi,
který se léčí na zdejší jednotce intenzivní péče. Lékař matce
vysvětloval, že něco takového na jednotce intenzivní péče není možné,
kvůli ochraně pacientů. Maminka se však nedala přesvědčit, tak si lékař
přivolal na pomoc polici. Maminku to zdrtilo, což ukázala např. reportáž
televize Prima.

Markéta Šichtařová se na sociální síti Facebook podivovala nad tím, jak
snadno se někteří rodiče vzdávají odpovědnosti za své dítě a
svěřují ho do rukou státní nemocnice s představou, že v rukou státu bude
jejich dítku nejlépe.

„Mizerné právní povědomí zdravotnického personálu se jakž takž dá
pochopit (nikoliv tolerovat), protože zdravotnický personál studoval jiný
obor než právo. Z diskusních reakcí veřejnosti je mi však úzko. Tolik
lidí je ochotno vzdát se své odpovědnosti za své vlastní dítě a naivně
věřit, že předá-li je do rukou státu (tj. státní nemocnice, školy...),
bude to pro dítě lepší! Pohodlnost? Hloupost? Naivita? Indoktrinovanost?
Aneb najdi 3 rozdíly vůči kauze ‚táty-parťáka‘ a domácím úkolům.
Dítě patří k rodičům a vždy jen k rodičům. A za žádných okolností,
pokud by nehrozilo spáchání trestného činu, je nelze oddělit pod jakousi
falešnou záminkou, že na zemi se spát nedá. To je jako argumentovat, že
žena nemůže vylézt z hořícího domu na ulici, protože nemá make-up,“
napsala Šichtařová.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
U amerických katolíků se projevují příznaky znechucení z papeže
Františka

Během posledních čtyř let se počet katolíků, kteří s papežem
nesouhlasí, více než zdvojnásobil ze 4 procent v roce 2014 na 9 procent v
roce 2018.

Mezitím procento amerických katolíků, kteří se za stejné období hlásí
k „příznivému“ pohledu na papeže Františka, spadlo o jedno procento,
což je propad z 85 procent v roce 2014 na 84 procent dnes.

Počet amerických katolíků, kteří si myslí, že papež František
představuje pro římskokatolickou církev významnou pozitivní změnu oproti
svým předchůdcům papeži Benediktovi XVI. a Janu Pavlu II. spadl za tři
roky 2015 až 2018 podle zjištění Pew o jedenáct procent. V roce 2015
podstatná část katolíků (69 procent) říkala, že Františkův pontifikát
představuje „významnou změnu k lepšímu“, zatímco v roce 2018 počet
vyjadřujících takovýto názor spadl na jen něco přes polovinu (58 procent).

Během tohoto tříletého období se počet amerických katolíků, kteří
vyjadřují protikladný názor – že František představuje „významnou
změnu k horšímu“ – více než zdvojnásobil, z pouhých 3 procent v roce
2015 na 7 procent v současnosti.

Podíl amerických katolíků, kteří papeže Františka popisují jako „přehnaně
liberálního“, vystřelil nahoru z 19 procent v roce 2015 na 34 procent v
roce 2018, přičemž počet těch, co ho považují za „naivního“, vyrostl
za stejné období z 15 procent na 24 procent.

Američtí katolíci při hodnocení práce, jakou papež odvádí, mu
všeobecně dávali horší známky, než to dělali předtím během jeho
pontifikátu.

Např. ohledně toho, zda je efektivní při šíření katolické víry, počet
těch, co říkají, že pontifik odvádí „výbornou“ nebo aspoň „dobrou“
práci, spadl z 84 procent v roce 2015 na dnešních 70 procent. Počet těch,
co dávají za jeho práci v této oblasti známku „dostatečnou“ nebo „nedostatečnou“
vyrostl za stejné období z 10 na 25 procent.

Něco podobného se projevuje i ohledně mínění lidí o tom, jak si papež
vede ohledně tradiční morálky, kdy počet těch, co hodnotí jeho práci
výbornou nebo dobrou spadl o deset procent, z 80 procent na 70 procent, a ti,
co ho hodnotili dostatečnou nebo nedostatečnou se v posledních třech letech
v počtu zdvojnásobili z 13 procent na 26 procent.

Rozdělíme-li americké katolíky podle politického přesvědčení, tak ty
rozdíly začnou být ještě zřetelnější, kdy katoličtí Republikáni na
papeže v nepříznivém světle pohlíží daleko více, než na papeže
pohlíží Demokraté.

Většina amerických katolických Republikánů (55 procent) např. dnes na
papeže pohlíží jako na „příliš liberálního“, zatímco toto procento
před jen třemi lety nebylo ani poloviční, když bylo na pouhých 23
procentech. Ve stejné demografické skupině se počet těch, co považují
Františka za „naivního“ také zdvojnásobil z 16 procent v roce 2015 na 32
procent v současnosti.

Avšak i mezi katolickými Demokraty je trend vyjadřovat se k papežovi se
zklamáním. Počet těch, kdo na Františka pohlíží jako na „příliš
liberálního“, vzrostl od roku 2015 z 16 na 19 procent a podíl těch, co na
něj pohlíží jako na „naivního“ rovněž za stejné období vzrostl ze
14 na 18 procent.

Thomas D. Williams

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Německo je v šoku. Překladatelka z uprchlických táborů promluvila o tom,
co si skutečně myslí muslimové

Křesťané jsou mezi uprchlíky v Německu vystaveni často velmi kruté
šikaně. V uprchlických táborech i v ubytovnách bývají slovně i fyzicky
napadáni a muslimové se k nim chovají mnohdy naprosto stejně, jako tomu bylo
v jejich mateřských zemích na Blízkém východě.

Jak uvádí server Katholische Nachrichten, v loňském roce tvořili mezi
uprchlíky muslimové 73 %, zatímco křesťané jen 14 %. V uplynulých
měsících se v německých médiích objevilo nespočet případů, kdy
muslimové zneužívali své početní převahy a zacházeli se svými
křesťanskými kolegy neuvěřitelně brutálně. Mnozí z nich museli být
převezeni do jiných táborů, aby unikli neustálému bití, urážkám a
výhrůžkám smrtí.

Zdaleka ne všechny případy zneužívání jsou vyšetřovány policií,
protože křesťanským uprchlíkům je vyhrožováno a oni sami nemají v
úřady příliš velkou důvěru. Zastání nenacházejí ani u politiků,
kteří volají po přijímání uprchlíků bez rozdílu jejich náboženského
vyznání a o neutěšenou situaci uprchlíků vyznávajících křesťanské
náboženství se příliš nezajímají. To samé platí o papeži Františkovi,
který na obranu křesťanských uprchlíků nikdy nevystupuje.

O tíživé situaci křesťanských uprchlíků v Německu nyní otevřeně
promluvila překladatelka z arabštiny, která do Německa sama přišla jako
dítě v roce 1991. Díky svým jazykovým znalostem se v posledních letech
pohybuje v uprchlických táborech. Sama je křesťanka, ale vzhledem ke své
barvě pleti a arabštině si před ní muslimští uprchlíci nedávají pozor
na jazyk a ona tak mohla mnohokrát slyšet, co si myslí o křesťanech a jak
zneužívají německé pohostinnosti.

„Bezpečnostní personál i další překladatelé v táborech jsou v drtivé
většině případů muslimové. Navenek se tváří velmi kultivovaně a
kosmopolitně. Když se mezi nimi pohybují rodilí Němci, chovají se
přátelsky a vystupují jako běžní obyvatelé západního světa. Když jsou
však jen sami mezi sebou, projevuje se jejich pravá tvář. Hovoří o tom,
že Německo musí být islamizováno a zcela otevřeně pohrdají naší
kulturou i hodnotami,“ svěřila se nejmenovaná překladatelka.

Rodiče podle jejího vyprávění malým dětem v uprchlických táborech
nařizují, aby si nehrály s křesťanskými dětmi. I přes svůj nízký věk
je mnoho muslimských dívek těhotných. Když se s nimi snažila hovořit o
prevenci, příliš nepochodila. „Chceme se množit v ještě větších
počtech. Musíme mít víc dětí než křesťané. To je jediný způsob, jak
je můžeme zničit. Když jim odporujete, nechápou to a tvrdí, že hájit
křesťany je hřích,“ vypráví šokovaná žena.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
WikiLeaks zjistila, že USA vyzbrojovaly jemenskou armádu již před válkou s
Húthíí

Organizace WikiLeaks zveřejnila víc než 500 dopisů americké ambasády v
Jemenu, jež svědčí o tom, že Washington ještě před válkou vyzbrojoval,
cvičil a sponzoroval rebely.

Dokumenty zahrnují období od roku 2009 do vzniku konfliktu v březnu 2015. Jak
píše WikiLeaks, válka v Jemenu začala za ministryně zahraničí Hillary
Clintonové a pokračovala za jejího nástupce Johna Kerryho. Americká
ambasáda v Jemenu byla zavřena v únoru 2015, měsíc před vypuknutím války,
připomíná WikiLeaks.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Prezident byl ožralej, tak toho Schapira prostě přehlédl. Možná má okno z
celé oslavy. Jiří X. Doležal po svém komentuje kauzu oslav 28. října

Malér, který může naši zemi vystavit globálnímu posměchu. Tak označuje
publicista Jiří X. Doležal nepravdivé tvrzení prezidenta Miloše Zemana,
že americký velvyslanec Schapiro nebyl na oslavách české státnosti 28.
října na Pražském hradě. Doležal o tom píše na webové stránce
časopisu Reflex.

Doležal poukazuje na to, že přítomnost Schapira na Hradě 28. října
dokazuje četná fotodokumentace, videodokumentace i svědectví jiných
velvyslanců.

Podle Doležala je možné i jiné vysvětlení, než že Zeman vědomě lže.
„Třeba že pana Schapira pro jeho nevysokou postavu přehlédl, podobně jako
podnikatel Kolibřík Janoušek neviděl tu Vietnamku. Případně – a to by
mu věřil nejen celý národ, ale i široké zahraničí – že byl tak
ožralej, že viděl jen tři metry daleko, a tak blízko u něj se skutečně
Schapiro nemusel vyskytnout. Eventuálně by bylo možné zohlednit i variantu,
že byl Zeman tak na šrot, že si Schapira – stejně jako celou oslavu –
prostě nepamatuje. Že má normální okno,“ píše Doležal.

Jak dále uvádí, v našich poměrech už Zemanova lež nikoho z veřejnosti
nepřekvapí. „Ve světě diplomacie je to ale trochu jiné. Tak se výroky a
postoji buduje kredit státníka – a jím reprezentované země. Takže nyní
vážně hrozí, že Česká republika díky vybájenému Zemanovu útoku na
Schapira získá pověst teritoria balkánských mravů, kde prezident
oficiálně lže,“ obává se Jiří X. Doležal.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
NATO vzkazuje Evropě: připravte se na ruskou invazi, začněte zbrojit!

Do militaristického šílenství se musí podle NATO zapojit celý kontinent v
úzké provázanosti s Evropskou unií a soukromým sektorem.

NATO vyzývá evropské země, aby aktualizovaly svoji infrastrukturu pro
rychlé nasazení vojsk a vojenského vybavení, informuje Daily Mail.

Jak generální tajemník aliance Jens Stoltenberg v rozhovoru s ministry obrany
NATO v Bruselu zdůraznil, že evropské silnice, mosty a železniční sítě
by měly být vhodné pro přepravu tanků a těžkého vojenského vybavení.

Během tiskové konference v Bruselu Stoltenberg řekl, že NATO potřebuje
velitelskou strukturu, aby se zajistilo, že „u aliance jsou potřebné síly,
jsou na správném místě se správným vybavením a ve správném čase",
poznamenala britská publikace.

„To platí nejen pro struktury velení. Musíme také zajistit, aby silnice a
mosty byly dostatečně silné, aby odolaly našim největším vozidlům, a že
železniční sítě rychle přesunují tanky a těžké zbraně,“ zdůraznil
Stoltenberg.

Podle generálního tajemníka NATO má aliance k civilní infrastruktuře „vojenské
požadavky", které je třeba aktualizovat, aby se zohlednily dnešní vojenské
potřeby, napsal Daily Mail.

„Ale NATO se s touto prací nemůže vypořádat samo. Vyžaduje úzkou
spolupráci mezi vládami zemí a soukromým sektorem. Evropská unie také
hraje důležitou roli. Proto by NATO a EU měly nadále úzce spolupracovat na
této zásadní otázce," řekl Stoltenberg.

Zdůraznil také, že všechny země NATO by měly být schopny bojovat proti
kybernetickým útokům „stejně efektivně jako u pozemních útoků, z moře
nebo ze vzduchu," informoval Daily Mail.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Blbá, duševně vyšinutá. Senátor promluvil o učitelce, která u Jílkové
burcovala proti Rusku

Senátor Jaroslav Doubrava se řádně opřel do učitelky Petry Štěpánové,
která nedávno vystoupila v pořadu Michaely Jílkové Máte slovo. Tam
vyjádřila svůj názor na ruský režim. A podle Doubravy za to vyhrála v
soutěži „Blbý a blbější“.

Senátora Doubravu pobouřil pořad Máte slovo. Vystoupila v něm totiž
brněnská učitelka Petra Štěpánová, která si za několik krátkých vět,
jež v něm utrousila, vysloužila až policejní ochranku. Podle Doubravy je
však zralá na cenu za blbost. A prý není jediný, kdo by jí takovou cenu
udělil.

Dalším, kdo sdílí senátorův názor, je analytik Jiří Mikeš, který
okomentoval protiruský vstup Štěpánové: „Kdo byl úplně mimo mísu, té
jsem se zhrozil, to byla učitelka Štěpánová. To bylo něco tak strašného.
To jsem si říkal: Tak tohle učí ty naše děti, vnuky? Tak to jsme to teda
dopracovali.“

Doubrava má však jasno. „Psychicky je nevyrovnaná a trpí politickými
bludy. Je to léčitelné, ale jenom pokud se člověk setká s brutální
realitou,“ píše senátor a rovnou dodává, že k tomu u Štěpánové však
nikdy nedojde. „Říká se tomu víra. Myslí si proto, že je neomylná.“

Následuje ukázka proslovu Štěpánové, která vysvětlila, že učí děti o
tom, co smějí a co nikoliv, a vztáhla to k mezinárodní politické situaci.
„Takže to je úplně to stejné s panem Putinem,“ prohlásila a vše
shrnula slovy: „Já myslím, že je to všem jasné. Oni se chtějí rozpínat,
to jsou jejich zájmy.“

Celý text zde

„Ona má fixní ideu. Myslí si, že pozná, kdo zlobí. Musí to vědět,
protože to pozná u dětí. Vždyť ví všechno, je učitelka,“ píše
Doubrava a přirovnává Štěpánovou k fanynkám Hitlera, které neměly
vlastní názor. Vše však podle něj završila prohlášením: „Co udělaly
Spojené státy? Spojené státy osvobodily Evropu od agresora Hitlera.“

Její výklad je nepřesný, scestný a ve chvíli, kdy ji na to někdo
upozornil, oháněla se funkcí učitelky, což je podle Doubravy stejné, jako
když se křesťané ohánějí Ježíškem. „Mělo by se přezkoumat, zda
není duševně vyšinutá,“ komentuje senátor vyjádření Štěpánové,
že její desetiletí žáci chtěli, aby v televizi apelovala na konec
komunismu. „Vkládala do úst dětí něco, co říkají jenom umanutí
dospělí. Pro dnešní desetileté děti je komunismus něco jako ze
středověku, cosi vzdáleného, čím je maximálně úča na chvíli otravuje
v dějepisu.“

Nakonec Doubrava zmiňuje dvě zcela zásadní věci, první byla reakce
Miroslava Kalouska, který ji odkázal do příslušných mezí, a druhá pak
poslance Štětiny. „To, že za své primitivní názory nalezla pochvalu
jistého Štětiny, dokazuje, že primitivní skutečně jsou.“

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Komedie a vážné ohrožení. Generál Randák má zásadní poznámky k dění
posledních dnů

ROZHOVOR Bývalý ředitel civilní rozvědky generál Karel Randák nechápe
nadstandardní bezpečnostní opatření při návštěvě čínského
prezidenta Si- Ťin-pchinga v České republice. „To, co se dělo, je podle
mého názoru komedie. Tohle patolízalství a lokajství se nám jednou vymstí.
A přijde mi dost nepochopitelné, že Číňané, kteří tam byli, mají
vůbec odvahu napadnout naše lidi,“ prohlásil generál Randák a kritizoval
i chování české policie, jejíž zásahy proti českým občanům považuje
za naprosto neobjektivní.

Připadala vám bezpečnostní opatření v průběhu návštěvy čínského
prezidenta Si Ťin-pchinga v České republice adekvátní? Počet policistů v
ulicích neměl obdoby ani při někdejších návštěvách prezidentů USA a
Ruska Obamy a Medveděva nebo Putina. Hradčanské náměstí nebylo uzavřeno
ani při návštěvě Obamy, ani Jana Pavla II, dokonce ani při návštěvě L.
I. Brežněva v 80. letech. Myslíte si, že zrovna čínskému prezidentovi u
nás něco hrozilo ze strany evropských teroristů, čímž vysvětlovala
policie tak masivní nasazení?

Nedokážu posoudit, jestli tato bezpečnostní opatření byla tvrdší nebo
větší než při návštěvě amerického prezidenta.

Policie to potvrdila sama, protože odůvodňovala přísnější opatření
odkazem na terorismus v evropských metropolích. Myslíte si, že čínskému
prezidentovi skutečně u nás hrozil útok ze strany džihádistů?

Jestli policie větší nasazení vysvětluje tím, že teď dochází k
nárůstu teroristických útoků, je to podle mého názoru úplně mimo
realitu, protože nepředpokládám, že by někdo chtěl zaútočit na
čínského prezidenta. Není důvod. Dovedu si představit, že by na
čínského prezidenta chtěli zaútočit ujgurští separatisté. Ale kolik je
v České republice ujgurských separatistů a jaké tady mají zázemí? Z
tohoto pohledu se mi takové vysvětlení zdá mírně pokulhávající.

Teroristické útoky v Evropě by byly jistě důvodem k tomu, aby byla tak
silná bezpečnostní opatření přijata například při návštěvě
izraelského prezidenta. Ale nebyla zdaleka taková jako při současné
návštěvě nejvyššího představitele komunistického režimu. Není to
podivné?

Opravdu nechápu, proč byly takové policejní manévry. Já jsem shodou
okolností byl v době této návštěvy v Praze, to byla katastrofa. Praha byla
úplně paralyzovaná. Auto jsem musel nechat na okraji hlavního města,
protože okolí hotelů a celá magistrála byly neprůjezdné. A to opravdu
nebylo ani za dob, kdy tu byl na návštěvě americký prezident Obama.

Při státních návštěvách v minulosti byla určitá komunikace uzavřena
jen chvíli před tím, než kolona s představiteli jiné země projela, po
jejím průjezdu byl opět obnoven normální provoz. Jak si vysvětlujete, že
teď byly uzavřeny celé úseky hlavního města, i když čínský host už
byl úplně někde jinde?

Já si to nevysvětluji, nedovedu to pochopit. Jestli to měla být nějaká
generální zkouška na to, až tady bude hrozit nějaký teroristický útok,
nevím, ale vysvětlit si to nedovedu. To, co se dělo, je podle mého názoru
komedie. Asi jinak bych to nenazval, ale třeba se pletu, možná to mělo
nějaký racionální důvod, ovšem já ho tam nevidím. Nikdo ho navíc
neřekl, protože zdůvodnění teroristickými útoky v Evropě je nesmysl.
Teroristické útoky, jak známo, se čínských cílů vůbec netýkají. Kdy
naposledy došlo k nějakému teroristickému útoku na území Číny a kdo ho
spáchal? Z toho je potřeba vycházet. Lidi, kteří mají přístup do České
republiky nebo kteří mají volný pohyb po Evropské unii a kteří by
spáchali takový teroristický čin, tady prostě nevidím. Ale znovu říkám:
těžko hodnotit, když neznám pozadí a detaily. Někdo si prostě řekl, že
ukážeme čínskému prezidentovi, jak jsme schopní. Ale nakonec se to stejně
minulo účinkem, protože, jak jsem si někde přečetl, čínská strana
někde hodnotila narušení pořádku jako selhání policejních složek atd.
Zdá se, že jsme se nezavděčili.

Česká policie měla podle nich asi pozavírat všechny aktivisty ještě před
příjezdem čínské delegace, jak by to udělali v takovém případě
Číňané, nebo jak to udělala Kuba před příjezdem amerického prezidenta.

Patří nám to, protože tohle patolízalství a lokajství se nám jednou
vymstí. To je můj osobní názor.

Spekuluje se o zapojení čínské ambasády. Existuje důvodné podezření,
že organizovala čínské občany, převážela je autobusy na místa, kudy
projížděl čínský prezident, například i do Lán, vybavila je vlajkami a
zřejmě i pokyny, aby znemožnili protesty českých občanů. Podle bývalé
předsedkyně Poslanecké sněmovny Miroslavy Němcové jde o nepřípustné
vměšování čínské ambasády do života České republiky. Je takové
jednání ambasád cizích zemí standardní?

Standardní zřejmě v Číně je, že na takové události tam lidi naženou.
To je zřejmě běžná praxe. Znali jsme to nakonec taky. Za minulého režimu
při významných návštěvách byla Evropská třída, tehdy Leninova, plná
mávátek a vlajek.

Ale nenesli je cizí státní příslušníci jako dnes.

Já nevím, kde všechny ty Číňany vzali. Ale přijde mi dost nepochopitelné,
že Číňané, kteří tam byli, mají vůbec odvahu napadnout naše lidi, i
když ti tam šli s tibetskými vlajkami a ti Číňani s tím, dejme tomu,
nesouhlasí.

A jak jste vnímal jednání české policie, která lustrovala a dokonce i
zadržovala české aktivisty, kteří pokojně demonstrovali, zabavovala jim
tibetské vlajky, a podle záběrů z kamer nepostihovala fyzické napadání
Čechů Číňany?

Nechci říkat, že policie stála na straně Číňanů, ale vypadalo to tak.
Když to vezmete opačně, kdyby nějací Češi šli na pekingské náměstí
Tchien-an-men (Nebeského klidu – pozn. red.) a provolávali by slávu někomu,
s kým Číňané nesouhlasí, obávám se, že čínská policie by je před
rozhořčeným čínským davem nechránila, naopak by s nimi zametla jako s
nejposlednějšími provokatéry a zločinci. Tady jsme se dostali do nějakého
stavu, který dost dobře nechápu. Můžeme si říkat, že relace mezi námi a
Čínou má ekonomické konotace, mohou nás přesvědčovat, že čínské
investice v České republice budou něco, co nám tady zachrání ekonomiku.
Ale kdyby to tak stokrát bylo, nemůžeme se přece chovat takovýmto způsobem.
A překvapuje mne, že se tak hlavně chová policie, protože podle mého
názoru byly policejní zásahy naprosto neobjektivní.

Bylo vidět, že ze strany čínských vítačů docházelo k napadání
českých občanů, ale policie proti nim nijak nezasahovala, nezadržovala
pachatele, ale jejich oběti. Myslíte, že měla od někoho takové zadání?

Policie si musí udržet nadhled nad tím, co se v daném místě děje, ne
proto, aby se zavděčila nějakému svému nadřízenému a pokynu, který
dostala. Protože tohle vzbuzuje dojem, že se dostáváme zpátky do let
minulých, kdy policie byla ochotná splnit i ten nejnesmyslnější pokyn,
který před nějakou demonstrací dostala. Dostali zřejmě pokyn, že nesmí
být narušen hladký průběh státní návštěvy, že musí dávat pozor, aby
nebyly na Evropské třídě strženy čínské vlajky atd. To se opravdu
posouváme do pozice jakýchsi lokajů, lokajského vnímání věcí. Mně to
prostě nepřijde adekvátní. Ale možná, že nás, kterým to nepřijde
adekvátní, je málo. Kdyby se tato státní návštěva pojala stejně jako
jakákoli jiná, myslím, že by to veřejnost nezasáhlo zdaleka tolik, jak ji
to zasáhlo teď. V nahlížení veřejnosti na čínskou přítomnost v České
republice to bude mít jen negativní dopad. Jestli se chtěl někdo zavděčit,
tak se zavděčil, ale rozumná záležitost to určitě nebyla.

Když jste mluvil o tom, že policisté plnili nějaké pokyny, které zřejmě
musely přijít z vedení policie nebo dokonce Ministerstva vnitra, měl by
někdo vysvětlit, proč Policie České republiky nechránila české občany,
ale čínské občany, nebo se z možného selhání dokonce zodpovídat?

Jestli by se měl někdo zodpovídat, to opravdu nevím, protože ani jistě
nevím, jestli policisté nějaký pokyn dostali. Pokud ho dostali, tak by se za
to někdo asi zodpovídat měl, protože ty zásahy podle mého názoru nebyly
objektivní. Pokud takový pokyn nedostali, a přesto se tak chovali, je to
ještě horší situace, protože pak je někde systémová chyba. V prvním
případě dobrá, poslouchali pokyn, který dostali, nakonec je to vojensky
organizovaná bezpečnostní složka, takže jsou povinni poslouchat rozkazy,
pokud nejsou vysloveně protizákonné. Ale pokud je nedostali a chovali se
takhle, tak prostě máme špatnou policii, to se nedá jinak říci, protože
není schopna jednat a objektivně posoudit, kdo vlastně ten binec na ulicích
dělá a kdo ne.

Ekonomická stránka věci je pro českého prezidenta a jeho okolí zjevně
prvořadá, nad otázkou lidských práv. Ale v této souvislosti by se měla
zohlednit i bezpečnostní otázka. Bezpečnostní informační služba před
časem upozornila na infiltraci čínských rozvědných aktivit do českých
politických a státních struktur. Myslíte si, že je tady bezpečnostní
riziko?

O tom už se mluvilo mockrát. Mne zaráží několik věcí. Bezpečnostní
informační služba, a já nejsem jejím fanouškem, vyhodnotila jako
bezpečnostní riziko pronikání čínských investic do nějakých
strategických odvětví, například telekomunikací. Takže by nedoporučovala,
aby se Číňané dostávali například do některých společností, které
tady k té kritické infrastruktuře patří. A jaký je výsledek? Na
Pražském hradě si nakoupili čínské telefony Huawei, o kterých si nikdo
rozumný nemůže dělat iluze, že by do jejich systémů neměla čínská
strana tzv. zadní vrátka. Z toho je patrné, že v tomto případě, někdo
nepřikládá sebemenší váhu tomu, co Bezpečnostní informační služba ve
svých výročních zprávách píše. A ten někdo je bohužel nejvyšší
státní představitel, protože ten by mohl říci, tyhle telefony nekoupíme,
koupíme nějaké jiné. Jestli je pod vlivem nějakých poradců nebo
byznysmenů, kteří mají s čínskou stranou něco společného, je věc jiná.
Svědčí to o tom, že zřejmě ano. Nebo to dělá prostě naschvál, což je
samozřejmě možnost, kterou také nelze vyloučit.

Není přece tajemstvím, že velmi aktivním ve vztazích s Čínou je
nejbohatší Čech Petr Kellner. Zúčastnil se návštěvy Miloše Zemana v
Číně, prezident dal dokonce přednost při zpáteční cestě jeho letadlu
před vládním speciálem. A samozřejmě Kellner nechyběl ani u jednání s
čínskou stranou v Praze. Myslíte si, že i tyto zájmy hrají roli v
přeceňování významu vztahů s Čínou?

Já si vybavuji, že před několika lety mi jeden novinář z týdeníku
Respekt, který operoval s informací, že skupina PPF chce krátce po svém
vstupu do společnosti O2 svůj podíl prodat Číňanům, položil hypotetickou
otázku, jestli bych považoval za bezpečnostní riziko, pokud by taková
společnost byla vlastněna Číňany. Já jsem tehdy na hypotetickou otázku
dal hypotetickou odpověď, že by to podle mne bylo bezpečnostní riziko,
protože O2 v rámci provozování telekomunikačních sítí disponuje
neuvěřitelným množstvím dat, osobních údajů o uživatelích telefonů
atd. A kdyby došlo k tomu, že by se k těmto informacím Číňané dostali,
bude to bezpečnostní riziko pro Českou republiku. Strhlo se téměř peklo.
Byl jsem opravdu upřímně překvapený, že lidé ze skupiny PPF se cítili
nesmírně dotčeni tím, proč se tak vyjadřuji. Tvrdili, že PPF tyto úmysly
nemá a že je to poškozuje, když se takové názory objevují na veřejnosti.
Já jsem jim tehdy odpověděl, že to byla hypotetická otázka a hypotetická
odpověď. A dneska jsem si koupil Lidové noviny a tady je titulek přes celou
stránku: Na družbě s Čínou vydělá nejvíc Kellner. Tam je to navázáno
na Home Credit, nicméně je třeba si uvědomit, že bezpečnostní riziko tu
existuje, protože O2 je společnost, která je strategická pro Českou
republiku, má x dat důležitých pro bezpečnost občanů České republiky.
Prodat něco takového, já o tom nevím, že by to tak mělo být, ale může
se to klidně stát, by bylo bezpečnostní riziko. Dosavadní čínské
investice do fotbalu, piva, nemovitostí jsou legrace. Ale v okamžiku, kdy se
tady začíná mluvit o energetice, o ČEZu, jde o další značné
bezpečnostní riziko, protože energetika je strategické odvětví. Elektřina
je to nejzákladnější, co stát má. Bez ní nefunguje nic, proto je to ta
nejstrategičtější surovina, která vůbec existuje. Od té se v dnešní
době odvíjí všechno.

Zdá se, že jsme se nepoučili. Dnes přicházejí města a obce na to, jakou
chybou bylo, když prodávaly cizím firmám vodovody. Nepřijdeme na něco
podobného, pokud půjde o další strategické odvětví.

Nepoučili jsme se a vnímám jako skutečně velké bezpečnostní riziko,
pokud k tomu dojde. A kdo poukazuje na to, že jsme prodali tzv. rodinné
stříbro jako Škodu Auto a osvědčilo se to, musím namítnout, že auta a
komunikace nebo energetika je nesrovnatelná záležitost.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Bývalý ukrajinský ministr: Polsko blokuje tranzit kvůli „hře na Banderu“

Polsko zablokovalo tranzit ukrajinských nákladních vozů přes své území
kvůli kyjevské politice. V pořadu televizního kanálu ZIK o tom hovořil
bývalý ministr dopravy Ukrajiny Jevgenij Červoněnko.

„Kvůli zahrávání se západními voliči jsme ztratili moc velké peníze a
velkou budoucnost. Téměř jsme ztratili tranzit," dodal bývalý ministr a
upřesnil, že když stál v čele ministerstva v roce 2005, objem tranzitu
dosahoval 5 milionů tun, zatímco nyní tento počet dosahuje pouhých 250
tisíc tun.

„A jestliže nevyhrajeme teď díky zdravému rozumu, tak statisíce lidí
zůstanou bez práce společně s rodinami," uzavřel Červoněnko.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Herman: Dovede si někdo představit, že by dnes někdo v Německu chválil
okupaci Československa v roce 1939?

Ministr kultury Daniel Herman (KDU-ČSL) se na svém blogu na serveru Aktuálně.cz
zamyslel nad tím, zda by někdo obhajoval okupaci z roku 1939. Učinil tak v
souvislosti s článkem na ruském webu Zvezda, který uvedl, že
Československo by mělo být rádo za ruskou okupaci z roku 1968.

„Je smutné, že se v dnešním Rusku najdou lidé, kteří stále nechápou
trauma, jaké pro občany Československa znamenala okupace vojsky Varšavské
smlouvy v roce 1968. Nebylo to trauma jen pro nějaké údajné ‚revanšistické
síly‘, ale také pro mnoho komunistů. Tím spíše pro demokraty,“ sdělil
Herman. Podle jeho slov bylo výsledkem srpnové invaze v roce 1968
instalování zkostnatělého režimu, který tu dvacet let dusil jakýkoliv
pokus o změnu.

„Dovede si někdo představit, že by dnes někdo v Německu chválil okupaci
Československa v roce 1939? Že by používal argumenty, že nás Hitler
vlastně zachránil před bolševismem, nebo že jsme se jen vrátili tam, kam
jsme vždycky patřili? Tak v době protektorátu argumentovali ti, kteří s
tehdejším režimem kolaborovali,“ zmínil následně Herman.

Původní text ZDE

Komunismus podle slov ministra kultury nepadl v nějaké velké prohrané válce,
ale zhroutil se kvůli vlastní neschopnosti. „Proto jsme nebyli svědky
nějaké obdoby Norimberského procesu. Komunistický režim také trval déle,
takže se s ním zapletlo mnohem více lidí. Někteří z těch, co ho budovali
a sami se podíleli na represích po uchopení moci, se potom ocitli na druhé
straně proti němu,“ zmínil.

Materiál, který byl nyní v ruských médiích publikován, považuje za
drzost a varování. „Vojáci, kteří se tehdy na invazi podíleli a dodnes
žijí, by také chtěli mít pocit, že jsou veteráni a podíleli se na
něčem dobrém. Jenže nepodíleli,“ dodal Herman.

„Prezident Zeman se během současné návštěvy Ruska vyslovil proti
falšování historie. Přesně to se tu čtyřicet let dělalo a není důvod v
tom pokračovat. Falšování historie není mlčení o popravách a věznění
v 50. letech a o ničení životů za takzvané normalizace, ve skutečnosti
nenormalizace. Falšování historie by bylo popírat podíl na zločinech,
které tu od roku 1939 až do roku 1989 měli naši vlastní lidé,“ uzavřel
Herman s tím, že s historií se nevyrovnáme, dokud o ní budou trvat lži.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Azarov: kyjevské ministerstvo lži se zamotalo v prohlášeních o Donbasu

Prohlášení kyjevské vlády o Donbasu nemají logiku, soudí bývalý
premiér Ukrajiny Nikolaj Azarov.

Ukrajinští politici aktivně přesvědčují obyvatelstvo, že Donbas
vytahoval peníze z jiných oblastí Ukrajiny. Premiér Jaceňuk a ministr
financí Jaresková vysvětlují příčiny zhoršení života na Ukrajině tím,
že Rusko, které „zabralo" Donbas, nechalo Ukrajinu bez příjmů, píše
bývalý premiér.

Ex-premiér je přesvědčen, že Donbas má ohromný význam pro Ukrajinu: jeho
vklad do ekonomiky, financí, sociálního rozvoje země byl více, než vklad
všech 9 západních oblastí Ukrajiny. Kyjevský režim, který rozpoutal
válku proti Donbasu, v podstatě rozpoutal válku proti Ukrajině, zničil
blahobyt jejích obyvatel a perspektivy rozvoje, zdůraznil Azarov.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zdeněk Zbořil se směje TOP 09 a ukazuje, jak zlé je to po včerejšku s
Merkelovou. A Babiš...

ROZJEZD ZDEŇKA ZBOŘILA Za ukazatel silné nepopularity kancléřky Angely
Merkelové považuje politolog Zdeněk Zbořil výsledek CDU v zemských
volbách v Bádensku-Württenbersku, v nichž se propadla o dvanáct procent.
Šokující je, že její pád přišel v tak zazobané spolkové zemi. I když
tam lidé nevystupují zdaleka tak aktivně proti migrační vlně jako
bavorští sedláci nebo bavorská vláda, tak tu obavu zřejmě cítí stejně
intenzívně, a proto tam s více než patnácti procenty uspěla Alternativa
pro Německo.

Podpořit zákon o obecném referendu přišel v pátek do Poslanecké sněmovny
prezident Miloš Zeman. Sněmovnu navštívil při příležitosti prvního
čtení zákona, ve funkci tak učinil pošesté. Ve svém vystoupení upozornil,
že zákon o referendu může částečně vrátit politikům jejich prestiž
tím, že jim umožní, aby se překonala bariéra odcizení mezi nimi a občany.
To však neslyšeli zákonodárci z opoziční TOP 09, kteří opustili na
protest proti hlavě státu jednací sál. „Nechceme slyšet vystoupení
Miloše Zemana, ani nechci říkat prezidenta, prostě vystoupení Zemana,“
vysvětlil pro iDNES.cz předseda poslaneckého klubu František Laudát. „Pro
nás jsou důležitá lidská práva. A to, jak se prezident chová v
zahraniční politice směrem k Číně a Rusku, to, co říká, je
neslučitelné s tím, s čím jsme do Sněmovny byli zvoleni my,“ dodal šéf
poslanců TOP 09.

„Pan prezident ukázal, že má za sebou dlouholetou praxi z parlamentních a
vládních debat, ve kterých vždy prokazoval, že umí mimořádně dobře
kriticky posuzovat a komentovat nejrůznější materiály předkládané
kýmkoli. Navíc tyto své námitky a komentáře – stejně jako v minulosti
– umí přednášet zpaměti, což svědčí o tom, že má nejen dobrou
paměť, ale také, že to, o čem mluví, přečetl a prostudoval. Tak byl
známý v parlamentních diskusích stejně jako na zasedání vlády. Tím se
liší od většiny našich politiků, včetně poslanců, kteří při
podobných příležitostech překoktávají materiály podstrčené jim jejich
asistenty a poradci. Jen s obtížemi pak dokáží sledovat další
diskutující, argumentovat a připomínkovat a vede to ke zmateným dodatkům
nebo úpravám předložených materiálů,“ hodnotí pro ParlamentníListy.cz
politolog Zdeněk Zbořil prezidentovo vystoupení.

TOP 09 bude prezidenta kritizovat, i kdyby si jen zašel na šálek kávy

Do komentování kroku TOP 09, strany noblesního čestného předsedy Karla
Schwarzenberga, se mu příliš nechce. „Gesto TOP 09 a vyjádření pana
poslance Laudáta nemusíme komentovat. TOP 09 bude kritizovat prezidenta, i
kdyby si šel v oblíbeném parlamentním bufetu koupit šálek kávy; a pan
Laudát je známý jako ‚jeden laudát‘. Tomu by nepomohlo, ani kdyby mu
prezident dal svůj projev na CD. Hezké sice je, že jemu a jeho
spolustraníkům jde o lidská práva, ale měl a měli by ctít alespoň
Ústavu České republiky. Když byl Miloš Zeman zvolen prezidentem republiky,
tak by ho měli oslovovat způsobem této úrovni odpovídající. Nevím, jak
si členové klubu TOP 09 říkají mezi sebou, ale mám strach, aby to nebylo v
Praze tak oblíbené ‚vole‘,“ přiznává politický analytik.

Prezident Miloš Zeman bude podle názoru předchůdce, Václava Klause, znovu
kandidovat na prezidenta. „Podle mého názoru prezident Zeman bude kandidovat
ve druhém volebním období a zdůrazňuji, že to nemám z jeho osobního
výroku, který by mi sdělil, aby nebyla mýlka. Ale z jeho chování tak
dedukuji. A proto se mi zdá naprosto bezpředmětné, aby se někdo jiný
pokoušel o prezidentskou volbu,“ reagoval Václav Klaus poté, co byl
opakovaně dotazován, zda bude zvažovat svou vlastní kandidaturu. Podle jeho
názoru má stávající hlava státu při beznaději na naší politické
scéně silnou voličskou podporu a v tomto smyslu si ji zaslouží.

Klaus nevidí mezi Zemanovými konkurenty žádnou výraznou osobnost

Podle Zdeňka Zbořila je exprezident v poslední době přímo bombardován
zbytečnými otázkami, jejichž účelem má být dozvědět se něco o jeho
případných dalších politických aktivitách, nebo jen o jeho zájmu o
funkci prezidenta. „Je to nejjednodušší, nač se může i mírně otupělý
žurnalista zeptat, ale nikdo ještě nepřišel na to, že Klausovy odpovědi
jsou vždy formulovány tak, aby mu umožňovaly hrát svou hru hned na
několika šachovnicích. A zdá se mi, že ‚mediální málokdo‘ si s touto
metodou ví rady. Mně se zdá nejvěcnějším Klausovým sdělením, že
nevidí mezi možnými Zemanovými konkurenty žádnou výraznou osobnost. A
říká nám, že buď se s tím budeme muset smířit, nebo že příštím
prezidentem může být nějaký neznámý ‚parašutista‘, viz předvolební
zjevení se Andreje Kisky na Slovensku,“ upozorňuje politolog.

Miloš Zeman se stal i nejvýraznější osobností loňského roku podle
průzkumu CVVM, když ho tak označilo 58,5 procenta respondentů. Za ním
skončili ministr financí Andrej Babiš (42 procent), premiér Bohuslav Sobotka
(19 procent), zpěvák Karel Gott (10 procent), předseda TOP 09 Miroslav
Kalousek (5,5 procenta) a hokejista Jaromír Jágr (4 procenta). „Přikládám
takovým ‚salonním průzkumům‘ velmi omezenou hodnotu. Chápu, že CVVM se
musí nějak živit, ale takto je to trochu na hlavu. Rozumím srovnávání
popularity pánů Zemana, Sobotky, Babiše, případně i pana Kalouska, jsou to
konec konců občany zvolení ústavní činitelé. Ale proč s nimi srovnávat
Karla Gotta nebo Jaromíra Jágra? Nevím, jak byly položeny otázky v této
anketě a kdo byli respondenti, ale jsem přesvědčen, že by se to dalo
sestavit i obráceně a Jágr s Gottem by se umístili daleko před všemi
jmenovanými politiky,“ míní Zdeněk Zbořil.

Kampaň proti Babišovi vedou z opozice i koalice ti, co by měli mlčet

Předseda hnutí ANO Andrej Babiš je dlouhodobě „populární“ i u
pravicové opozice, která chce požádat o svolání mimořádné schůze
Sněmovny kvůli kauze Čapí hnízdo. Snaha ODS a TOP 09 prý svědčí o tom,
že nejsou schopny nabídnout vlastní program, a tak alespoň kritizují jeho.
V nedělním pořadu Partie televize Prima uvedl, že jako Andrej Babiš
nevlastní ani nevlastnil firmu Čapí hnízdo. Agrofert se stal partnerem firmy
ještě před udělením dotace v roce 2008. Projekt se rozjel v období krize a
Agrofert musel převzít závazky. Pokud by ČSSD podpořila svolání
mimořádné schůze, tak by ho zajímalo, čeho se bude týkat. „Bude se
řešit, že dotace byla udělena za exministra zemědělství za ODS Petra
Bendla, nebo to, že chtěl firmu prověřit v roce 2013 tehdejší ministr
financí Miroslav Kalousek. Pokud pochybily nějaké vyšetřující orgány, je
třeba se obrátit na Kalouska,“ vyzval Andrej Babiš.

Postěžoval si, že novináři sledují i jeho dům. Především média
Zdeňka Bakaly pracují na kauze, která podle předsedy hnutí ANO neexistuje.
Velice aktivní je i někdejší šéfredaktorka „jeho“ MF Dnes Sabina
Slonková. Posteskl si také, že do Bruselu na něj posílá udání jeho
bývalý náměstek. „Nemám možnost, jakou tradičně má paní Slonková,
listovat si ve vyšetřovacích spisech nebo jiné dokumentaci, ať již jsou
jejich autory vyšetřovatelé domácí nebo zahraniční, ale pokud jsou
alespoň data, která pan Babiš na Primě uváděl, pravdivá, tak bych si
dovolil tvrdit, že celá záležitost je vyvolána politickými předvolebními
zájmy antibabišovských politických stran. Zajímavé je, že tuto kampaň
vedou lidé, kteří, kdyby se dokázali ohlédnout do minulosti, by měli
raději mlčet. A je jedno, jsou-li ze stran opozičních nebo vládní koalice,“
podotýká Zdeněk Zbořil.

O USA radši nehovořit, nebo se dostaneme na Gabalův seznam

Velvyslanec USA v České republice Andrew H. Schapiro se setkal s předsedou
Islámské nadace v Brně Muneebem Alrawim, „aby vyjádřil podporu a
solidaritu Spojených států s muslimskou komunitou v Česku i na celém
světě“. Bavili se o toleranci, inkluzi či stavění mostů mezi
jednotlivými náboženskými obcemi. „Dostalo se mi vřelého přivítání v
brněnské mešitě, která je již více než deset let důležitou součástí
muslimské komunity. Zvlášť v dnešní době je nutné dělat vše pro to,
abychom čelili předsudkům a naopak podpořili ty, kteří jednají ve jménu
míru a dobré vůle,“ pronesl americký diplomat. „Obávám se tuto
záležitost na tomto místě komentovat,. aby se ParlamentníListy.cz nedostaly
na seznam poslanců pana Gabala a paní Langšádlové, kteří chtějí, dotkne-li
se nějaký článek nebo komentář publikovaný v Česku ‚našich spojenců‘,
měli bychom je ‚mazat a mazat‘,“ směje se politolog.

Doporučuje tedy nechat Ameriku Američanům. „Ale všimněme si jen toho, že
po návštěvách rozhlasu a televize navštívil pan velvyslanec také obec
muslimů v Brně, a že jen mírně naznačil, že někteří lidé u nás
nemají rádi muslimy, inkluzi a veřejně prospěšné společnosti. Jeho
vyjádření je samozřejmě také autostereotypem, osobní předsudečností, z
níž máme pochopit, kdo jaký je. Tedy oni – domorodci – bez dobré vůle
a bez schopností jednat ve prospěch míru a dobré vůle, a na druhé straně
pan velvyslanec a země, jejíhož prezidenta u nás zastupuje, činí opak.
Ještě že máme své zpravodaje nejen ve Spojených státech a Evropské unii,
ale i v oblastech, kde se o ten mír a lidská práva jedná nejvíce, a ti nám
tvrdí, že zprostředkovávají informace ‚z první ruky‘,“ glosuje pro
ParlamentníListy.cz Zdeněk Zbořil počínání velvyslance „míru a dobré
vůle“.

Na Slovensku se začíná rýsovat pohodlná většina, nikoli pohodlné
vládnutí

Pozorně sleduje i povolební vyjednávání na Slovensku, kde už jsou po
víkendu s vítězným Robertem Ficem ochotny vyjednávat o vládě vedle
Slovenské národní strany i Most-Híd a Sieť, což by znamenalo 85 ze 150
poslaneckých křesel. „Hlavně SNS se rozhodla jinak, než si dosud mnozí
představovali. Ačkoli se uvažuje i o úřednické či prezidentské vládě,
zdá se, že jakási obdoba ‚opoziční smlouvy‘ může vzniknout na
půdorysu slovenské kritiky Evropské unie s orbánovskou ingrediencí. Pokud
se to podaří, budou mít tyto čtyři strany pohodlnou koaliční většinu,
ale to ještě neznamená, že to bude pohodlné vládnutí. Jejich názory jsou
protichůdné v mnoha věcech a shodují se jen v antimigrační politice, kde
našly společnou řeč. Spojuje je větší, nebo menší důraz na
nacionalismus. Není to však šovinismus jako u Kotleby, ale spojuje je
myšlenka Slovenska, které se bude bránit,“ zdůrazňuje politický analytik.

Při ohlédnutí za summitem Evropské unie a Turecka z počátku minulého
týdne je přesvědčen, že dochází na slova těch, kteří už v roce 2008
poukazovali na to, kdo bude v Evropě někdy až brutálně prosazovat své
zájmy. „Jednání Turecka a EU dnes rozumím jako pokusu o spojenectví SRN (a
snad i Rakouska) s Tureckem a opatrně dodávám – na úkor některých
evropských zemí. Argument, že se ‚Evropa‘ nesmí nechat vydírat je
argument slabých a bezmocných. Stejně jako těch, kteří proti Turecku
šermují lidskými právy. Handrkování ‚kdo, koho a za kolik‘ je jenom
morálka orientálního bazaru, o které jsme už několikrát mluvili. V
takových případech, kdy jde jen o peníze, ačkoli se mluví o lidských
právech, předpokládám, že se naplní proroctví německých politiků.
Myslí si totiž, že když se Evropa už jednou vydírat nechala, proč by to
nemohlo jít i podruhé,“ upozorňuje Zdeněk Zbořil.

Osídlování Evropy bude pokračovat podle německého plánu

V reakci na návrhy ze summitu prohlásil premiér Bohuslav Sobotka, že Česká
republika je připravena přijmout syrské uprchlíky přímo z Turecka. ODS
označila plán za porážku ČR a vítězství Bruselu a jeho nesmyslných a
nefunkčních kvót. V původně dohodnutých kvótách není podle předsedy
strany Petra Fialy ani slovo o migrantech vracených z řeckých ostrovů do
Turecka, proto je přijetím uprchlíků z Turecka nelze naplnit. „Premiér se
tedy aktivně podílel na porušení dosavadních unijních dohod a souhlasem s
novým přemisťovacím mechanismem z Turecka překročil mandát, se kterým do
Bruselu jel,“ uvedl šéf ODS. Předseda vlády v tom však žádný problém
nevidí. „Prostě místo toho, abychom třeba vzali dvacet, nebo třicet
Syřanů z Řecka, tak vezmeme dvacet, nebo třicet Syřanů z Turecka. To je
vlastně jediný rozdíl,“ obhajoval Bohuslav Sobotka svoji myšlenku.

Česká republika se v loňském roce dobrovolně přihlásila k tomu, že na
své území přemístí 1100 migrantů z Itálie a Řecka. Povinnost přijmout
dalších 1691 uprchlíků z těchto zemí stanovilo Česku rozhodnutí
evropských ministrů vnitra ze září 2015. „Víme, že premiér Sobotka byl
pod velkým tlakem ze sousedních zemí a přispěl i k oslabení V4, které
bylo těm velkým v EU trnem v oku. To, co tvrdí pan Fiala je vlastně
nezajímavé, protože neznáme mechanismus, kterým by se autonomní politika
ČR dokázala prosadit na evropském fóru. To, kolik přijmeme, nebo
nepřijmeme uprchlíků, je vlastně také jedno, protože nemáme sílu svá
autonomní rozhodnutí jakkoli prosadit a z EU odejít nechceme. ‚Osídlování‘
Evropy bude tedy pokračovat podle německého plánu a jen přizvukování
těmto tanečkům bude ‚specificky české‘,“ podotýká Zdeněk Zbořil.

Klaus představoval vrchol kampaně Alternativy pro Německo

Před nedělními volbami do tří spolkových zemí odjel do Německa
exprezident Václav Klaus, aby podpořil názorově blízkou Alternativu pro
Německo (AfD). Ve čtvrtek vystoupil ve městě Villingen-Schwenningen v
Bádensku-Württembersku, v pátek v porýnském Neuwiedu. Právě tato akce, na
níž se objevil po boku předsedkyně Frauke Petryové, byla považována za
vrchol celé kampaně. „Je to pozoruhodné, ale myslím, že nevýznamné.
Pana exprezidenta to jistě uspokojí, a kdyby se náhodou rozhodl kandidovat v
příštích volbách do Evropského parlamentu, jistě by mu to trochu pomohlo.
Ale z hlediska vývoje politických poměrů v SRN to není tak důležité,
ačkoli ze svých návštěv Badenska-Wűrttemberska vím, že jsou tam úvahy o
‚ohrožení Evropy‘, respektive Německa, stále svěží. A je jedno,
jedná-li se o přistěhovalce z Asie nebo Afriky, ale třeba i ze střední a
východní Evropy,“ poukazuje politolog.

Největší údiv vzbudily výsledky, jimiž skončily volby v
Bádensku-Württenbersku, tedy s téměř 11 miliony nejlidnatější zemi
Spolkové republiky Německo. Poprvé zvítězili Zelení (30,3 procenta) před
CDU (27 procent), Alternativou pro Německo (15,1 procenta) a SPD (12,7 procenta).
Výmluvné je srovnání s předchozími volbami. Vládní strany ztratily
těžko uvěřitelných 22,4 procenta (z toho CDU 12 procent a SPD 10,4),
zatímco Zelení si polepšili o 6,1 procenta a AfD tu kandidovala poprvé a
celý zisk 15,1 procenta je tak jejím přírůstkem. „Znám lidi v
Bádensku-Württenbersku, ti si myslí, že jsou nejbohatší, že mají
nejlepší auta, ve Stuttgartu sídlí automobilka Mercedes, a hlavně že tam
nesmí být žádní cizinci. Ale to neříkají nahlas, protože jsou chytří.
Ale evidentně se tam to migrační téma rozbouřilo,“ konstatuje pro
ParlamentníListy.cz Zdeněk Zbořil.

Pád CDU je o to děsivější, že nepřišel na východě, ale v zazobané
zemi

„Netvrdím, že výsledky v Bádensku-Württenbersku jsou předobrazem
celostátních voleb, ale je to významný ukazatel silné nepopularity CDU a
kancléřky Merkelové. To, že ztratily obě vládní strany, je ukazatel pro
nastávající volby do Bundestagu. Je to útok na velkou koalici v celém
Německu,“ tvrdí politolog. Ve čtyřmilionové Porýní-Falci vyhrála SPD (36,2
procenta) před CDU (31,8 procenta) a AfD (12,6 procenta). CDU kancléřky
Angely Merkelové tu ztratila proti minulým volbám podporu 3,4 procenta
voličů. Jediné prvenství si připsala ve východním více než
dvoumilionovém Sasku-Anhaltsku, kde jí dalo hlas 29,8 procenta voličů, ale i
to je o 2,7 procenta menší zisk než posledně. Druhou nejsilnější stranou
se stala Alternativa pro Německo (24,2 procenta), Levice s 16,3 odsunula SPD na
čtvrté místo (10,6 procenta). Sociální demokraté přišli o více než
polovinu voličů a ztratili 10,9 procenta.

„CDU vyhrála jen v jedné zemi, a to té nejmenší a ještě na východě.
Nesmíme zapomínat, že na něj se pořád dívají skrz prsty, vidí v něm ty
enderáky. O to víc je šokující, že pád CDU přišel v té bohaté,
spokojené, nebo dokonce zazobané spolkové zemi. Tam lidé nevystupují
zdaleka tak aktivně proti migrační vlně jako ti bavorští sedláci nebo
bavorská vláda, ale zřejmě tu obavu cítí stejně intenzívně,“ myslí
si Zdeněk Zbořil. Vítězní Zelení tam byli silní už v minulých volbách.
„Ale to byli takoví zvláštní Zelení, žádní mladí lidé, ti
představitelé byli kolem 55 let, ale dost toužili po účasti v zemské
vládě. Tentokrát se jim podařilo vyhrát a zřejmě budou sestavovat zemskou
vládu, což by bylo poprvé v dějinách Báden-Württenberku. Vítězství SPD
v Porýní-Falci nepřekvapuje, tam vyhrává tradičně,“ poznamenává
politolog.

AfD je projevem nového národního uvědomění v rámci Evropské unie

Za největšího poraženého považuje CDU. „Nečekal jsem, že to v
Bádensku-Württenbersku bude takový pád, to by mě nenapadlo. Myslel jsem,
že ztratí něco na úkor AfD, ale nenapadlo mě, že v této bohaté zemi bude
ztráta tak velká. SPD dokonce s AfD prohrála. A i když se na tamní vládě
bude zřejmě podílet, tak z hlediska efektu je to úhona na jejich dobré
pověsti. Ukázalo se, že AfD skutečně reprezentuje zájmy silné skupiny
obyvatel Německa, že to není jen nějaká chvilková hysterie, ale že se to
poslední dva, tři roky formovalo už jako homogenní politický proud. Tyhle
výsledky vyvolají větší zájem o AfD na území celého Německa, stoupne
její popularita a CDU a SPD budou muset přemýšlet, co dělaly špatně, a
nemůžou to jen tak hodit za hlavu. V hlavách politiků to vyvolá
přinejmenším na nějakou dobu zvýšený zájem o lidi, o nichž si mysleli,
že to jsou nějací extremisté,“ říká Zdeněk Zbořil.

V českých médiích bývá Alternativa pro Německo označována za
populistickou stranu. „Já bych je spíš označil za německé nacionalisty,
jenomže slovo nacionalista v Německu špatně zní kvůli souvislostem s
minulostí. Je to ale nový trend akcentování národní svébytnosti Němců,
není to jen plácnutí do vody. Dál bude záležet na tom, co bude spolková
vláda dělat v souvislosti s migrační krizí, jak bude úspěšná ve
zbavování se migrantů, což už pochopila a v posledních dnech to dělá.
Myslím si, že AfD je také projevem nového národního uvědomění v rámci
EU, protože do těchto dnů v ní bylo slovo nacionalismus div ne zakázaným
slovem a teď to mají ti slavní komisaři a poslanci na stole. A bude třeba
se také zajímat o to, jestli se v dalších volbách AfD nedostane do
Evropského parlamentu, jestli nebude mít zájem na tom, aby ovlivňovala
německou politiku v rámci EU,“ myslí si politolog.

Ačkoli většinou vnímáme politiku Německa přes vystoupení kancléřky
Angely Merkelové, ve skutečnosti je Německo velmi různorodé. „A když
začne kancléř jednat samostatně a ne v zájmu spolkových zemí, což se
Angele Merkelové stalo teď v souvislosti s migrační krizí, kdy začala
hájit jeden názor bez ohledu na názory jiných, tak tím se její pozice
reprezentanta celého Německa oslabuje. Najednou jdou do popředí
partikulární zájmy jednotlivých zemí, důkazem je ta neshoda s bavorskou.
Existuje sice tradiční napětí mezi Berlínem a Bavorskem, nejen tedy
Mnichovem, ale tentokrát došlo téměř k roztržce. A kritika Angely
Merkelové z pozic nejvyšších bavorských představitelů byla typická.
Možná kdyby se v Bavorsku konaly volby také v tomto termínu, než vyvane to
vzrušení, tak by to tam třeba dopadlo stejně jako právě v
Bádensku-Württenbersku,“ uvažuje Zdeněk Zbořil.

V každém případě by se neúspěch vládních stran a především CDU měl
projevit změnou politiky Německa v otázce migrační krize. „Myslím, že
jako na signál budou na výsledky těchto zemských voleb reagovat, ale
strašně špatně se to odhaduje, protože nejen celá Evropská unie, ale i
spolková vláda reagovaly na krizi chaoticky. Takže se domnívám, že chaos
bude pokračovat, protože nejistota, kterou volby zasejí do řad současných
německých politiků, je může dovést k ještě zmatenějším závěrům.
Nebo se objeví skutečně někdo, kdo přijde s novým plánem na řešení.
Mohla by to být i Angela Merkelová, ale musela by si vybrat někoho jiného,
než s kým tu politiku dělala dosud. Takže v důsledku voleb může dojít k
nějaké změně německé politiky, ale stejně tak se může prohloubit ta
současná zmatenost, kterou tamní politici projevují,“ dodává politolog.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zpěvák Tomáš Klus promluvil a stálo to za to. Vysvětlil, proč mají muži
sloužit ženám a že pravda a láska je ta nejúžasnější věc na světě

Zpěvák Tomáš Klus se pro server iDNES.cz vyjádřil nejen k ženám, ale i k
politice. „Mě se prostě příliš dotýká, když je někomu ukřivděno,
když se neříká pravda. Nechápu třeba, proč někdo považuje za hanlivé
označení ‚pravdoláskař‘. Co je špatné na slovech pravda a láska?“
zeptal se mimo jiné.

K pravdě a lásce se Klus v rozhovoru vyjádřil obšírněji. „Pravda,
láska, harmonie, štěstí jsou a priori naše nejsilnější potřeby. Co se
stalo s naším myšlením, že máme osypky, když takhle někdo mluví?
Většinou kvůli tomu, že si lidi neodpouštějí. Že v sobě mají spoustu
křivd. Žijeme už x let v křivdách totality a války a já nevím čeho
všeho, co už je dávno pryč. Mnoho lidí, kteří se rozčilují, ani jedno
neprožili. Ale křivdy omílají pořád dokola,“ zmínil s tím, že podle
jeho názoru spolu málo mluvíme. Neznáme ani své sousedy ani si s nimi
nedokážeme popovídat. „A potom máme pocit, že žijeme ve zlém světě. V
oddělení,“ dodal.

Následně podotkl, že jedním z našich problémů je ekologie. „Je to náš
společný problém tkvící vysoko nad volbami Losny, nebo Mažňáka. Loď se
potápí a my ztrácíme čas hádkami, kdo za to může a kdo nám z toho
pomůže. Přitom změna může nastat pouze zevnitř. Z nás. Nejprve
sebeuvědoměním, pak uvědoměním si sebe v rámci společnosti,
uvědoměním si své občanské moci. Měnit svět lze v dosahu vlastních
rukou – tak vnímám například komunální politiku,“ podotkl zpěvák.
Sám by však do obecního zastupitelstva kandidovat nechtěl.

„Ale chtěl bych, abychom přestali žít v podivném přesvědčení, že do
politiky můžou jenom lidi se silnými žaludky. Dokud budeme vnímat politiku
jako něco nečistého, bude přitahovat jen takové jedince, kterým nevadí se
‚trochu ušpinit‘. Nedáváme prostor ideálům, které chceme v politice
vidět. Protože neumíme diskutovat – buď se bavíme jen s lidmi, kteří
mají stejný názor, anebo se s lidmi s odlišným názorem rovnou pohádáme.
Nebo se s nimi nebavíme vůbec,“ řekl.

Původní text ZDE.

Závěrem pak uvedl, že bychom měli vrátit ženám jejich pozice a odpustit
Evám. „My chlapi bereme ženám ženství, hrajeme si na bojovníky, kteří
musí všechno ovládat. Přitom jim máme sloužit. Je nesmysl, že bůh uvalil
kletbu na ženy prostřednictvím porodu, že ženy mají trpět v bolestech.
Jednak žádný chlap by takové bolesti nedal a zadruhé: žena je stvoření,
kterého se dotýká bůh, protože žena je brána života. V ní je
posvátnost. Takhle to vnímám,“ uzavřel se slovy, že v tomto ohledu je
brutální feminista. Žena je podle něj nejvíc na světě a díky ženám
jsme tady.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V Bruselu jsou z Trumpa na prášky, prostě paráda. Odpudivá a mstivá
Clintonová by byla schopná rozpoutat celosvětovou válku. Znalec USA
promlouvá

ROZHOVOR Bývalý ředitel proamerického Občanského institutu Michal Semín,
který se s neokonzervatismem a OI rozešel, říká, že Hillary Clintonová je
„z nejodpudivějších tváří současné americké politické scény,
arogantní, mocichtivá, mstivá bisexuálka, důvodně podezřelá z mnoha
závažných zločinů a schopná rozpoutat celosvětový válečný konflikt.“
„Po Brexitu další studená sprcha. Budou se tvářit děsně diplomaticky,
ale jsou z toho na prášky. Prostě paráda,“ říká Semín o tom, jak se
tváří v Bruselu.

Donald Trump k překvapení mnohých vyhrál. Čekal jste to? Paul Craig Roberts
varoval před volebními machinacemi. Takže to bylo pomýlené varování? Nebo
elity vzaly Trumpa na milost? Či jak to podle vás bylo?

Zní to v danou chvíli asi nepřesvědčivě, ale na rozdíl od řady svých
přátel, o nepřátelích ani nemluvě, jsem tento výsledek spíše očekával.
Zároveň jsem si však uměl představit, v závislosti na změněných
okolnostech, i opačný scénář. Nicméně poté, co nebylo Trumpovi
zabráněno v tom, aby se probojoval do finále závěrečného klání o Bílý
dům, ve mně přesvědčení o tom, že se stane prezidentem, jednoznačně
převážilo. Pokud jde o volební machinace – nelze vyloučit, že navzdory
přesvědčivému vítězství Donalda Trumpa k dílčím volebním podvodům
došlo. Vždyť o volebních přístrojích, evidujících hlasy pro Clintonovou
i po stisknutí tlačítka Trump, vyšla k dnešnímu dni již celá řada
článků. Na celkovém výsledku to však nic nezměnilo. Možná i proto, že
alespoň část vámi zmiňovaných elit si zvolení Donalda Trumpa v zásadě
přála. Vysvětlím později.

Dobrá. Co lze tedy od něho po nástupu do úřadu očekávat? Bude skutečně
tak razantní, jak sliboval v kampani? A v čem se jeho způsob výkonu funkce
bude nejmarkantněji lišit od toho, kdyby vyhrála Hillary Clintonová?

Je nesnadné v tuto chvíli odhadnout, kolik předvolebních slibů splní.
Vždyť po pravdě řečeno ani nevíme, co z toho myslel vážně, a co ne.
Každopádně podmínkou toho, aby splnil do puntíku vše, co v kampani
sliboval, je spolupracující Kongres a administrativa, která mu nebude házet
klacky pod nohy. Nebude to tedy mít rozhodně snadné. Pokud jde o druhý dotaz:
Myslím, že není až tak důležité, zda a jak by se od sebe lišili
způsobem výkonu funkce, ale tím, co by v praxi prosazovali. Trump si nemůže
dovolit politiku podobnou té, kterou by prosazovala šílená Killery. Jeho
voliči, vkládající do něj nemalé naděje, by mu to nikdy neodpustili.

Co z jeho sympatického národně konzervativního a antiglobalizační programu
bude nakonec Trump reálně prosazovat, to se teprve ukáže. V tuto chvíli je
nejdůležitější to, že se prezidentkou nestala Hillary Clintonová. To, že
se do Bílého domu nebude stěhovat jedna z nejodpudivějších tváří
současné americké politické scény, arogantní, mocichtivá, mstivá
bisexuálka, důvodně podezřelá z mnoha závažných zločinů a schopná
rozpoutat celosvětový válečný konflikt, je nejen pro mne skutečnou úlevou.
Bez Trumpa by nikdy poražena nebyla, ostatní republikánští uchazeči o
pomyslný politický trůn v USA na to neměli, topolánkovsky řečeno, gule.

Někteří prezentují Donalda Trumpa jako „poslední vzpouru bílého
heterosexuálního křesťanského muže“. Lze to tímto způsobem popsat? Co
jeho úspěchu nejvíce pomohlo? Navzdory všem médiím, průzkumným
agenturám, celebritám, „osobnostem“, akademikům, velkým sponzorům…

Ano, i takto lze na Trumpovo vítězství pohlížet. Navzdory jeho ne vždy
přitažlivým charakterovým vlastnostem se mu tím, jak otevřeně o mnoha
problémech dnešní doby hovořil, podařilo získat na svou stranu snad
všechny skupiny amerických občanů, jimž se příčí multikulturní
ideologie, politická korektnost či zjevné nepřátelství Obamova režimu
vůči tradiční rodině či křesťanství.

Vámi zmíněná mediálně-kulturní „americká kavárna“, podporující
Hillary, k Trumpově úspěchu však paradoxně také přispěla. Přeci každý,
kdo má zdravý rozum a připojení na internet, si musel již dávno všimnout,
jak „média hlavní stoky“ manipulují a lžou. Trávil jsem volební noc
jejich sledováním. Nedalo se přehlédnout, jak se v průběhu sčítání
hlasů měnil výraz ve tváři přítomných presstitutů ze štábů CNN (neboli
Clinton News Network) či naší „veřejnoprávní“ ČT. Úchvatný
zážitek. Ostatně fenomén ČT by si od někoho k tomu povolaného zasloužil
podrobnější komentář. Nebo vám snad nepřijde směšné, jak se v jedné
malé gubernii „svobodného světa“ dělala kampaň za zvolení Hillary
Clintonové prezidentkou?

Co lze nyní od Trumpa očekávat v zahraniční politice ve vztahu k Evropě,
Rusku, Blízkému východu a Číně? Věříte, že by například zásadně
„osekal“ NATO, či se jen zmírní konfrontační styl vůči Rusku? Válka
proti Rusku tedy nakonec nebude?

V této oblasti jsem víceméně přesvědčen o tom, že Trump svým
předvolebním slovům dostojí. Bude hledat společnou řeč s ostatními
mocnostmi, Rusko nevyjímaje. Samozřejmě za předpokladu, že se mu podaří
zabránit infiltraci válkou posedlých neokonzervativců do své budoucí
administrativy. Uspěje-li, pak je vítězství Trumpa v prezidentských
volbách vítězstvím nás všech i bez ohledu na to, zvítězí-li i na
jiných frontách.

Očekáváte, že Trump udělá něco zásadního v oblasti takzvané kulturní
války: ov tázce potratů, gender ideologie, homosexuálních manželství…

Pokud tak učiní, vejde do dějin jako skutečný kontrarevolucionář.
Každopádně slíbil, že uprázdněné posty v Nejvyšším soudu – hovoří
se až o třech – obsadí lidmi formátu nedávno zesnulého Antonina Scalii.
I proto si získal podporu konzervativních křesťanů volajících po
zásadním posunu směrem k ochraně nenarozeného života a tradiční rodiny.
Rovněž přislíbil zrušit takzvaný Johnsonův dodatek, daňově trestající
ty náboženské společnosti, jež veřejně zaujímají politická stanoviska.
Slíbil též ukončit financování potratářské organizace Planned
Parenthood, jejíž zájmy dlouhodobě zastupuje poražená Hillary. V
případě jejího zvolení jsme si mohli být jisti tím, že prosazování
konzervativních postojů k rodině či ochraně lidského života by bylo
ještě obtížnější, než jak je tomu nyní. Proto je pro mne
nepochopitelný postoj některých veřejně známých křesťanských
aktivistů či politických analytiků, že oni by Trumpa nikdy nevolili.

Omezí Trump zásadně imigraci?

Pokud by v otázce imigrace zůstal nečinný, velmi by si tím u svého
elektorátu ublížil. Nicméně bez ohledu na to, jakých praktických
výsledků dosáhne, tak již samotný fakt, že se prezident USA neklaní
bůžku multikulturalismu a dialogu s „náboženstvím míru“, je
povzbuzením pro každého, komu není lhostejná civilizační a kulturní
identita vlastního národa a státu.

Jaký to bude mít dopad na Německo a na politiky EU, která, například, co
se týče sankcí, stínovala politiku USA? A co TTIP?

Po Brexitu další studená sprcha. Budou se tvářit děsně diplomaticky, ale
jsou z toho na prášky. Prostě paráda. A TTIP? Ten je za dané situace
neprosaditelný. Smluvní zakotvení globálního korporátního socialismu s
onou čím dál tím nelidštější tváří si bude muset počkat na jiného
amerického prezidenta.

Jaký vliv bude mít Trumpovo prezidenství na českou politiku a takzvanou
pravdolásku, která měla silné zázemí v zámoří a na americké ambasádě?

Doufám, že se Trumpovo vítězství pozitivně projeví i u nás. Předně
tím, že místní americká ambasáda, ať už je obsazená kýmkoli, přestane
aktivně zasahovat do českého veřejného a politického života, například
financováním obscénních akcí místních LGBT aktivistů. Přestane-li
strýček Sam – už jsem málem řekl Brady – živit naši stále politicky
ambicióznější „neziskovou“ sféru, pak asi zase začnu chodit
malostranskou ulicí Tržiště bez toho, abych si v její nejpřísněji
střežené zóně alespoň jednou pořádně odplivl.

Václav Klaus uvedl, že teď by mohla nastat řetězová reakce v Evropě.
Přichází vzpoura obyčejných „nasraných“ lidí? Může následovat
vítězství Hofera, Le Penové, Alternative für Deutschland...?

Může. A bude. Alespoň do té doby, než nastane to, čeho se nyní nejvíce
obávám.

Co tím myslíte?

Víte, vzhledem k tomu, jak silná je pozice globalistů za kulisami veřejného
života, je poměrně přesvědčivé vítězství kritika globálního
vládnutí, nota bene v amerických prezidentských volbách, opravdu něčím
nesamozřejmým. Jak je možné, že mu v tom soudruzi z „deep state“
nezabránili? Vždyť umějí-li vyvolávat barevné revoluce a obsazovat
uvolněné úřady svými lidmi jinde ve světě, jistě si umí udělat
pořádek i na vlastním dvorku. Proto se musíme ptát, proč dané kruhy
nevyvinuly dostatečné úsilí na to, aby se prezidentem USA stala Hillary
Clintonová.

Vy snad chcete naznačit, že ani Trump nebude mít šanci omezit vliv
nadnárodních korporací, bank, Fedu…?

Moc bych si přál, abych se v tom, co nyní řeknu, mýlil. Stávající
finanční systém, udržovaný při životě jen dalším zvyšováním dluhů,
se již nejeví jako nadále neudržitelný. V ohrožení se nachází i dolar,
sloužící dosud jako světová rezervní měna. Až se globalisté rozhodnou
vytvořit nový, stabilnější finanční systém, následkem zániku systému
předchozího a především pádu dolaru pak zcela jistě hrozí, že se USA z
pozice supervelmoci přesunou na úroveň dnešních banánových republik.
Rozhodně se to však nestane dřív, než 20. ledna 2017, tedy poté, co se
nově zvolený prezident Trump ujme svého úřadu. A to proto, aby z nastalých
potíží, proti kterým byla finanční a hospodářská krize po roce 2008 jen
drobnou nehodou, mohli být obviněny nikoli globální finanční elity, ale
antiglobalisté a konzervativní národovci, reprezentovaní dnes Donaldem
Trumpem. Ti budou prohlášení za viníka vzniklé sociální a hospodářské
krize a i mnozí z těch, kdo Trumpa volili, budou volat po další Změně s
velkým Z, tentokrát z rukou větších machrů, než byla zdravotně i jinak
hendikepovaná Clintonová.

Z toho však neplyne, že bychom se neměli z Trumpova volebního vítězství
radovat. Nikde totiž není psáno, že moc globalistů je neomezená a jejich
plány nezvratitelné. Třeba jim opravdu docházejí síly na to, aby se
účinně bránili rostoucímu hněvu těch, kteří si navzdory indoktrinační
mašinérii postmoderní globální kavárny uchovali touhu po svobodě a
životě podle starých, osvědčených hodnot naší původní křesťanské
civilizace.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Ruští chlapci v Německu se s drzými migranty nemazlili. Takhle nečekaně to
dopadlo...

Když v Německu žijící Ruska nedávno zaparkovala před jedním z
berlínských obchodních center, jistě netušila, že zanedlouho pocítí
blahodárné účinky západní migrační politiky na vlastní kůži.

Když se totiž vrátila z nákupů, v jejím autě už seděli tři snědí
cizinci. Šokované ženě pouze věcně oznámili, kam je má odvézt. Nehnula
s nimi ani důrazná výzva, aby okamžitě zmizeli.

Pohodlně usazeni vyčkali na policii, kterou Ruska přivolala. Co se dělo pak,
by se možná mělo zlatými písmeny vytesat na mohylu nad přístupem
západních bezpečnostních složek k občanům při ochraně před
nelegálními přivandrovalci.

Místo rázného zásahu muži zákona navázali zdvořilou konverzaci s
vyvrheli, kteří se dopustili v lepším případě vloupání, v horším
pokusu o únos. Realita šokuje: ozbrojení oficiální strážci německého a
západního pořádku poškozené řidičce navrhli odvézt cizince, kam si
přejí: "Nemusíte se bát, pojedeme za vámi (!)"

Zoufalá Ruska zatelefonovala manželovi, který zalarmoval bratra a ten strýce.
Tři statní ruští "molodci" pak německé policii živě předvedli, jak se
vypořádat s gaunery. Tří "pasažéry" vyvlekli za límce z auta a
otřískali o asfalt.

Tento příběh začátkem měsíce na přednášce v Praze vyprávěl ruský
publicista a zakladatel hnutí Antimajdan Nikolaj Starik. Před zdřevěněným
publikem dospěl k pointě: "Tady máte ukázku, jaký je rozdíl mezi
neschopnou německou policií a pravým ruským chlapem."

V reálu však jde o mnohem závažnější rozdíl: mezi ochranou vlastních
obyvatel, kteří policii platí, a ochranou bruselské politiky, která je
vhání do jícnu vřele vítaných migrantů. Mluvit přitom o neschopnosti je
ještě komplimentem. Jinak schopná německá policie je totiž ochromena, v
zásahu má svázané ruce a jasné instrukce, kterými její političtí
lídři ordinují to,že mají zacházet s kriminálními živly v rukavičkách.

Sotva si pak lze přestavit, jak mohli ochránit stovky žen při nedávných
silvestrovských útocích v Kolíně nad Rýnem a dalších německých
městech. Konečně, útočníci se tehdy policistům jasně vysmáli do očí:
"Nic nám nemůžete udělat, paní kancléřka Merkelová nás pozvala."

Policisté jsou tak v pozici hasičů, kterým moc zakazuje hasit "politický
požár". A přestože si platíme síly, které mají tento živel zmrazit již
v zárodku, tedy na hranicích EU (Frontex), musíme platit i vlastní "hasiče"
na vlastních hranicích.

Musíme, aby i nás nezachvátila tato divoká pochodeň špinavého humanismu a
kosmopolitismu. A abychom ve vlastní zemi nedopadli jako Ruska před německým
nákupním centrem.

Zdroj: napalete.sk

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist