Question:
Ženisté očišťují od min obvody syrského města Aleppo, osvobozené od
bojovníků

Ženisté pomocí řízených výbuchů provádějí odminování osvobozeného
od bojovníků území ve čtvrti 1070 v syrském městě Aleppo, kde ještě
před týdnem probíhaly kruté boje mezi vládní armádou a teroristy.

Nevybuchlé nálože leží na každém kroku. Bojovníci umísťovali miny do
budov tak, že výbušninu dali pod betonové opěry novostaveb, aby se domy
zřítily na tanky a postující zvláštní jednotky. V rozvalinách
zůstávají stovky trhavin amatérské výroby, min, nábojů, kterými byla
čtvrť ostřelována více než rok.

„Je to řízená mina — nejnebezpečnější z těch, které používají
bojovníci k ničení pěchoty. Umísťovali je ve vchodech obytných domů",
říká velitel ženijního oddílu syrské armády, nadporučík Muhammad.

Existují i „vlastnoručně vyrobené", například v plastové nádobě,
schované v technické místnosti u vchodu, našli výbušninu a střelivo.

„Takové není příliš těžké zneškodnit. Pouze přeříznu kabely",
vysvětluje ženista Mažd Kamel."Ale můžete s ní snadno vyletět do vzduchu,
když prostě zajdete do vchodu. Bojovníci je umísťovali, aby zastrašili
lidi, aby se sem nevraceli".

Opevněná stanoviště ve výškových domech

Když syrská armáda osvobozovala čtvrť, teroristé vyslali sebevražedné
útočníky ve čtyřech autech, aby vyhodili do povětří dům. Teď na tomto
místě můžeme najít pouze hromady zkrouceného kovu. Ničivá vlna byla tak
silná, že z budovy nic nezbylo. Tři vojáci vládního vojska zahynuli, 17
bylo zraněno.

„Teď jsme vyhnali bojovníky velmi daleko, směrem na Hantuman, a držíme
tuto zónu. Máme ji zcela pod kontrolou", tvrdí poručík Sulejman Fouzi.

Teroristé vykopávali těla vojáků na prodej

Mrtvé civilní obyvatele a vojáky pohřbívali na prázdném místě mezi domy.
Když teroristé našli jejich hroby, rozbíjeli náhrobní kameny a těla
vykopávali.

„Některá těla vyměňovali nebo prodávali příbuzným. Ostatní
vyhazovali na ulici, aby tam hnila", říká místní obyvatel Ali.

Obyvatelé se vracejí do svých domů

Dnes se do domů, které zkontrolovali ženisté, vrací uprchlíci, ačkoliv
nezůstal ani jeden celý byt. Někteří přicházejí proto, aby odvezli věci,
které se zachovaly, jiní chtějí opravit obydlí a začít nový život.

Šedovlasý muž ukazuje svůj dům, v jehož zdi je ohromná díra od miny.

„Sami vidíte, co zůstalo z mého obydlí. To byla ložnice dcery", říká a
proklíná teroristy.

„Hlavně aby válka co nejdříve skončila, už jsme si vytrpěli dost. A
domy s boží pomocí postavíme znovu", je přesvědčena žena Fozija Haviová.

Po osvobození obvodu si začali být obyvatelé jistí, že vrazi dětí a
ničitelé hrobů se sem už nevrátí.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V Rusku je to s dodržováním lidských práv zlé, varuje mezinárodní
organizace. Co s tím udělá Trump?

V předvolební kampani dával Donald Trump najevo, že se nebude stavět k
ruskému prezidentovi Vladimiru Putinovi, jak činil ve svém druhém volebním
období končící prezident USA Barack Obama. Programová ředitelka organizace
Human Rights Watch v Rusku Tanya Lokshina rozebírá, co to bude znamenat pro
dodržování lidských práv ve světě a především v Rusku. V tuto chvíli
prý Kreml na lidská práva moc nehledí. Prý je to rok od roku horší.

Pětačtyřicátý prezident USA Donald Trump se v předvolební kampani netajil
obdivem k ruskému prezidentovi Vladimiru Putinovi. Když bylo jasné, že Trump
skutečně usedne do Bílého domu, v Moskvě se slavilo. V ulicích ruské
metropole prý byly k vidění i lidé v autech, kteří spokojeně mávali
vlajkami Spojených států.

Tanya Lokshina k tomu ovšem poznamenává, že to ještě nevypovídá mnoho o
tom, jak se budou rusko-americké vztahy vyvíjet v dalších letech. „Není
jasné, co bude dynamika vztahu Trumpa a Putina znamenat pro dodržování
lidských práv v Rusku nebo pro dodržování lidských práv v zahraničí z
ruské strany. V posledních letech jsme zaznamenali ohromující pokles ochoty
dodržovat základní svobody v Rusku. Zásahy Kremlu proti občanské
společnosti, médiím a internetu se ze špatných změnily v ještě horší a
je naprosto otřesné, jak vláda ještě posílila tlak vůči svým kritikům,“
shrnula domácí situaci autorka.

Celý článek naleznete zde.

Ostrá kritika Západu by podle dámy zřejmě nezastavila kremelskou politiku v
oblasti dodržování, či spíše nedodržování lidských práv, ale mohla by
tuto politiku alespoň přibrzdit. Tanya Lokshina si proto v závěru klade
otázku, co bude dál?

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V krymském parlamentu předpověděli bojkotování Ukrajiny cizinci

Cizinci odmítnou jet na Ukrajinu, bude-li Kyjev i nadále pronásledovat ty,
kdo navštívili Krym, soudí místopředseda krymského parlamentu Remzi
Iljasov.

Podle jeho slov přivede „politika nátlaku" k tomu, že cizinci začnou
Ukrajinu bojkotovat.

„Dokonce sami Ukrajinci aktivně navštěvují Krym", zdůraznil Iljasov.

Podle informace ukrajinské pohraniční služby byl letos 1300 cizincům
zakázán vstup do země kvůli tomu, že porušili pořádek navštěvování
Krymu. Bylo mezi nimi téměř 100 kulturních činitelů.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Orgány činné v trestním řízení by se měly vážně zabývat proruskou
propagandou. Mediální analytik v šoku nad výroky Gabala a Langšádlové

ROZHOVOR V poslední době zesílily aktivity těch, kteří by ve sdělovacích
prostředcích chtěli vidět, slyšet a číst jen jeden jediný názor. Mezi
politiky vyvíjí snahu po dosažení takového stavu především
místopředsedkyně TOP 09 Helena Langšádlová. Mediální analytik a bývalý
ředitel Slovenské televize Radim Hreha to vnímá jako zoufalý projev členky
politické strany, která ztrácí voliče. Připomíná i její výrok, že
těmi, co šíří proruskou propagandu, by se měly vážně zabývat orgány
činné v trestním řízení.

V minulém týdnu čeští zákonodárci na konferenci „Jak porazit kremelskou
dezinformační kampaň?“ zcela otevřeně vyzvali k zavedení cenzury.
Zorganizoval ji think-tank Evropské hodnoty a pod záštitou Heleny
Langšádlové se uskutečnila v prostorách Poslanecké sněmovny.
Místopředsedkyně TOP 09 se na této vlně vezla i dále a ve svém
vystoupení ve veřejnoprávním rozhlase varovala před proruskou propagandou.
Co si o aktivitách paní poslankyně myslíte?

Varování paní poslankyně je zoufalým projevem členky politické strany,
která ztrácí voliče. V takovém případě se politici snaží skrze
spřízněná média veřejnosti podsouvat neotřelá, avšak problematická
témata. Jádro pudla spočívá v tom, že strany disponují důvěryhodným
řešením nastoleného problému. V TOPce nejspíš tápou, tudíž vybrali
omšelé téma, které navíc nepřesvědčivé uchopila paní poslankyně.
Předpokládám, že v konečném důsledku TOP 09 nejen neosloví
potencionální nové voliče, nýbrž odradí i část konzervativních
demokratů, kteří TOPku považovali za menší zlo než ODS.

Proč považujete problematiku proruské propagandy za nevhodnou k oslovení
veřejnosti?

Problematiku agentů všech druhů a typů, kteří u nás působí, rozhodně
nepodceňuji. To však neznamená, že akceptuji účelové a nepodložené
informace různých propagandistů, kteří jsou profesionálně deformovaní
už v den svých promocí. Tito zmanipulovaní, hrdí jedinci vnímají vše
černobíle a předem naprogramovaným úhlem pohledu. Důsledky jejich
mediálního působení, zejména ve veřejnoprávních médiích prezentovala
agentura KPMG ve své analýze Češi 1990 – 2015, kde se uvádí: „Médiím
důvěřujeme o polovinu méně. Zatímco v polovině devadesátých let byla
média nejdůvěryhodnějším zdrojem informací (70 procent), dnes si o nich
totéž myslí jen 38 procent dotázaných. Větší důvěru než média mají
i neziskové organizace, odbory či banky.“

Takže TOP 09 pochybila, když prostřednictvím své místopředsedkyně Heleny
Langšádlové zvedla toto téma?

TOP 09 skrze Helenu Langšádlovou není originální zejména proto, že tuto
problematiku nedokázala zdárně dotáhnout do konce ani Mata Hari české
mediální scény – Sabina Slonková. Paní poslankyně dělá pokroky,
nicméně ke konspiračnímu image Slonkové jí přece něco chybí. Navíc
Slonkové kolaboranti v redakci Echo24, Wollnerovy ekipy ve veřejnoprávní
televizi či v Českém rozhlase Plus a v jiných redakcích, s ní mohou
komunikovat napřímo. To s Langšádlovou nejde. Přes všechny kontakty a
náklonnost žurnalistů ke knížeti a jeho družině, tato dáma prostě není
z branže.

A to ani nemluvě o tom, že iniciativa Slonkové nakonec zůstala jen
výkřikem do tmy. Její společensky odpovědní spoluhráči totiž
nedokázali přesvědčit veřejnost o nebezpečí proruských webů, ani za
cenu žurnalistických podrazů a úskoků. Museli se totiž uspokojit s
domněnkami a osobními pocity slovenského aktivisty Juraje Smatany, jenž
vytipoval slovenské a české servery, které podle jeho nejlepšího vědomí
a svědomí publikují proruské informace. Balšínkovo Echo24 nejspíš
pochopilo, že charakter slovenského autora dosahuje úrovně morální
integrity laureátů Peroutkovy ceny. Proto vskutku pochopitelně Smatanův
seznam zveřejnilo s cílem dodat mu punc důvěryhodnosti.

To byl hlavní cíl, proč zmíněný server seznam slovenského aktivisty
publikoval?

Bez tohoto pozlátka se totiž kampaně nemohou zúčastnit veřejnoprávní
propagandisté stejně, jako tzv. seriózní novináři. Ti navenek proklamují,
že zásadně pracují pouze a jen s fakty. Nicméně, dnešní elitní
aktivističtí novináři vědí stejně dobře, jako jejich totalitní
předchůdci, že validita jakékoliv hovadiny je úměrná počtu médií,
která tuto blbost zveřejní. Jinými slovy, jakmile informace získá punc
pražské kavárny, na scénu mohou nastoupit propagandisté veřejnoprávních
médií. Tím se však kruh uzavírá a původně dobře míněná iniciativa
získá kontraproduktivní kontext, vzhledem k tomu, že většina normálních
lidí, tedy neelitních občanů vnímá zpravodajství a publicistiku médií
veřejné služby pouze jako propagandistický nástroj pravdoláskařů.

Proto si tedy lidé hledají informační zdroje úplně jinde než ve
veřejnoprávních médiích, která si ale povinně v podobě
koncesionářských poplatků vydržují?

Zorientovaný občan si veškeré informace porovnává se zprávami z jiných
zdrojů. Na internetu se pak dozví i to, co mu veřejnoprávní fabulátoři
zatajili. V případě proruských webů je veřejně dostupná informace, že
Echo24 obvinilo i Freepub.cz. Pak si čtenář přečte článek jeho
šéfredaktora nazvaný „Kladivo na Free pub a další“ a rozšíří si
informační obzor, zejména když zjistí, že autor popsal metody novodobých
inkvizitorů a vyzval je, aby doložili svá obvinění fakty. K tomu se však
inkvizitoři neodhodlali doposud. Doufám, že vedení TOPky věci prověří a
reagovat bude. Zejména když má v talónu Kalouskovu větu o agentech, která
zní: „Byť to nemůžu doložit, na to nebývají písemné důkazy, ale
když se někdo tak chová, tak to (tím) asi bude.“

Když se vrátím k místopředsedkyni TOP 09 Heleně Langšádlové jako
momentálně nejaktivnější bojovnici s proruskou propagandou, nevypadá to
tak, že ona dokonce přesně ví, kdo je a kdo není ruským agentem?

Tak paní poslankyně Langšádlová své protivníky specifikovala takto: „Jsem
přesvědčena, že jsou tady dva proudy. Jeden je proud lidí, kteří si
možná ani neuvědomují, co šíří, proč to šíří a dělají to z
hlouposti, abych to řekla trochu eufemisticky. Ale pak je tady nejspíš
skupina lidí, kteří to dělají úmyslně. Možná i za úplatu a možná se
tím dopouští trestného činu. Tím by se měly začít vážně zabývat
orgány činné v trestním řízení.“

Zdá se, že místopředsedkyně TOP 09 dospěla do podobného stavu jako svého
času americký senátor Joseph McCarthy. Ten navíc neovládal už zmíněnou
Kalouskovu větu o agentech. Otázkou zůstává, jestli takové důkazy
uspokojí potencionální voliče TOP 09, protože policii to jistě postačovat
nebude. V opačném případě by musela obvinit z proruské činnosti téměř
všechny politiky Kalouskem počínaje a většinu novinářů, kteří v
očích veřejnosti po roce 1989 zdiskreditovali demokracii na všech stupních
a ve všech oblastech. Buď jak buď, Helena Langšádlová se vydala na tenký
led. Tak jí držme palce, aby se brzy neprobořila.

Poslanec Ivan Gabal považuje za důležité justiční kroky proti ruské
dezinformační aktivitě. Co si o tom myslíte?

Zaregistroval jsem v té souvislosti jeho vyjádření, že když někdo
narušuje ústavní pořádek, je třeba ho začít trestně stíhat. Prohlásil
také, že je nutné, aby se ruské propagandě zvyšovaly náklady všemi
prostředky – mazáním, blokováním a izolováním jejích webových
serverů, e-mailových komunikací, Facebooku, aktivních exponentů a agentů
až po policejní a justiční kroky. Tvrdil také, že je třeba mazat
proruské trolly, nevést s nimi vůbec žádnou diskusi, protože kdybychom s
nimi diskutovali, tak účel jejich kampaně ještě znásobíme. K tomu mi
nezbývá říct nic jiného, než že Ivan Gabal zřejmě zešílel. Tečka.

Ale třeba docent Šaradín z olomoucké univerzity se k názoru Ivana Gabala
přidává, když říká, že to nevidí v rozporu se svobodou slova. Všechny
informace by podle něj měly být psány zodpovědně, a pokud někdo
záměrně zkresluje, pak by měla být reakce adekvátní. Pokud by existoval
nějaký ruský server a byl čistě zpravodajský a předával zaručené
informace, tak proti tomu nikdo nic nemá, ale pokud dochází ke zkreslování
a k negativnímu ovlivňování veřejného mínění, na to by měla reagovat
každá společnost. S tím nesouhlasíte?

Tento pan docent je buď mimo mísu, anebo vysoce sofistikovaným způsobem
atakuje veřejnoprávní média. Ta totiž záměrně zkreslují realitu
dlouhodobě. To však neznamená, že jejich činnost máme omezit, nebo nedej
bůh zrušit. Naopak, příští vítězové parlamentních voleb musí udělat
vše proto, aby přenastavili systém veřejnoprávních médií tak, aby
naplňovala své poslání, specifikované v zákonech o Českém rozhlase a
České televizi, beze zbytku.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Lubomír Man: Rusové otrávit Skripala rozhodně nemohli

V tu chvíli byl Skripal pro Rusy odbytá záležitost, která se už nedala ani
vylepšit a ani zkazit, nic víc Britům už Skripal prozradit nemohl, takže
tomuto agentovi, jak napsal bývalý pracovník ruských zvláštních služeb
Ljubimov v Kosomolské pravdě, přestali Rusové věnovat jakoukoli pozornost.
„Byl poslán na Západ v rámci výměny. To znamená, že je pro nás
naprosto nezajímavý“.

Předpokládat tedy, že Rusové (na čele s Putinem samozřejmě), se v této
pro ně de facto už uzavřené situaci jednoho krásného dne roztřásli
hněvem, přisahali Skripalovi pomstu a poslali do Anglie emisary s vražedným
nervovým plynem, kterým pak tito v obchodním středisku v Salisbury
obstříkli prostor, ve kterém se Skripal s dcerou pohybovali, je historka tak
absurdní, že jí mohla uvěřit jedině britská premiérka Mayová a
americký zahraniční ministr Tillerson. Ti už totiž o vině Ruska mluví
jako o téměř hotové věci, a premérka Mayová dala v posledních hodinách
Rusku dokonce cosi jako ultimatum:

„Pokud Moskva nevysvětlí, jak se dostala nervová látka do Britanie, bude
to britská vláda považovat za užití síly na jejím území.“

„Je to cirkusové představení v britském parlamentu“ řekla mluvčí
ruské diplomacie Zacharovová.“ Politická informační kampaň, založená
na provokaci.“

Doplňme, že po předpokládaném plynovém útoku na otce a dceru
Skripalových v obchodním středisku, vyšli ti ještě v pořádku ven na
vzduch, procházeli se blízkým parkem, ale v jednu chvíli se jim udělalo
nevolno, posadili se na lavičku – a po pár minutách už na nosítkách
směřovali do nemocnice v Salisbury, kde se ve vážném stavu, otec ve stavu
vážnějším než jeho 33 letá dcera, nalézají doposud.

Položme si nyní tuto základní otázku: jsou ruští politici tak tupí, že
by si nedokázali spočítat, že když budou jednat tak, jak je jim Mayovou a
Tillersonem připisováno, půjde celá západní politika a celý západní
mediální svět následně tou nejprimitivnější a pro ně též
nejvýhodnější cestou a předloží lidstvu celou aféru takto co
nejpřehledněji: SKRIPAL ZRADIL A RUSOVÉ SE MU ZA TO POMSTILI TÍM, ŽE HO
OTRÁVILI.

Jistě, takováto historka o ukojení zrady vraždou zrádce by obstála v
akčním filmu o gangsterech v Chicagu, ale co pohledává ve světě
nejvyšší mezinárodní politiky, v níž se co nejúzkostlivěji dbá na to
neudělat jediný chybný krok, protože světová veřejnost právě tohle co
nejbedlivěji sleduje a hodnotí? A potřísnit si ruce vraždou se přece
logicky rovná sebevraždě.

Takže bráno z tohoto hlediska a při uplatnění logiky i při zodpovězení
otázky Cui bono, můžeme vinu Ruska na Skripalově otrávení s dobrým
svědomím vyloučit.

Ale pozor! Položme si znovu otázku Cui bono a posuďme, komu tedy Skripalovo
otrávení skutečně slouží? A vraťme se v té souvislosti zpět k Mayové a
Tillersonovi, kteří naplněni vírou, že lidé na Západě jsou svými
médií už natolik zpitomělí a tudíž neschopní položit si ani jednu ze
shora uvedených otázek, si zcela samozřejmě dovolují obviňovat z pokusu
zabít Skripala Rusy a mezi řádky spojovat tento zločin přímo s prezidentem
Putinem.

Proč? Protože nejen poněkud nejasný obraz Ruska, ale i obraz konkrétního
živého člověka, který na čele toho Ruska stojí, je dobré a výhodné
před tváří světa pošpinit.

Takže ještě jednou se zeptejme Cui bono - a odpověď k nám přijde sama.

(A že mě tak napadá cosi mimo shora uvedený velký prostor. Uplatňuje se
Cui bono v míře dostatečné na Slovensku? A když ano, kampak ukazuje? Komu
ony vraždy dvou lidí v současné chvíli slouží? Vy nevíte?)

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Vybydlené Sudety, kde býval každý druhý nezaměstnaný. Podívejte se s
námi do nejdrsnější části drsného kraje

ČESKÉ HOSPODÁŘSTVÍ Cesta na Osoblažsko, do jednoho z nejsevernějších
cípů republiky na hranici s Polskem, je určitě v mnoha ohledech výjimečná.
Dostanete se totiž do krajiny, kde jen zřídka potkáte další auto, silnici
lemují pole s loukami a všude kolem se rozprostírá bohorovný klid.
Osoblažsku se kdysi také přezdívalo Haná Slezska. Jenže poměry se zde po
roce 1989 zásadně změnily. S téměř padesátiprocentní nezaměstnaností v
některých obcích, která ještě panovala do roku 2012, vzalo přirovnání s
úrodným Olomouckem už zcela za své.

Vládní Agentura pro sociální začleňování snižuje různými projekty
počet lidí bez práce na „přijatelných“ 15 až 25 procent. Do „bohem
zapomenuté lokality“ se čas od času vydávaly i populární hlavy českého
státu, nejprve prezident Václav Havel na počátku 90. let a v roce 2014 i
Miloš Zeman, který se tam svezl oblíbenou úzkokolejnou dráhou. Místním
lidem to ale nic podstatného nepřineslo. „Návštěvy prezidentů nám po
ekonomické stránce nikdy nepomohly, teprve až za podpory vládní agentury,
se kterou neměli oni nic společného, se nám tady daří výrazněji
zlepšovat životní podmínky,“ konstatoval starosta Osoblahy Antonín Rous,
který si pochvaloval, že kdysi více než pětadvacetiprocentní
nezaměstnanost se mu nyní podařilo snížit alespoň o osm procent, a to i za
pomocí sociálních programů dotovaných státem.

Listopad přinesl do nedávné doby jen nouzi

Sametová revoluce přinesla do mnohých míst naší republiky svobodu a
prosperitu, na Osoblažsko ale do nedávné doby jen nouzi. Po odchodu
sudetských Němců a zejména po změně státních hranic zde minulý režim
vsadil především na zemědělství. V každé obci sídlil státní statek
nebo zemědělské družstvo, lidé měli dost práce a nebylo problémem si
postavit dům. Proto se sem stěhovalo, do tohoto průmyslem nedotčeného
regionu, i mnoho lidí z „černého“ Ostravska. Rok 1989 pak znamenal
definitivní konec venkovské idyly. Některé zemědělské podniky sice
převzalo pár soukromých farmářů, ale ti už nepotřebovali zaměstnávat
tisíce lidí, ostatní družstva zkrachovala. Život se zde tak zastavil a
region se začal pomalu vylidňovat a pustnout. Mnoho obyvatel si zvyklo na
sociální dávky nebo jen na žití ze dne na den.

„Poměry u nás se začaly postupně obracet k lepšímu teprve před
několika lety, a to především díky Agentuře pro sociální začleňování.
Vytvořili jsme sdružení spolu s obcemi Osoblaha, Dívčí Hrad a Hlinka, jako
sociálně vyloučené lokality. Zaměstnanci agentury nám pak pomohli s
přípravou strategického plánu, abychom vůbec věděli, jak se z této
nepříznivé situace dostat a abychom mohli začít vytvářet firmy a podniky
sociálních služeb pro různé oblasti, jako je vzdělanost, rozvoj kultury,
řemesel, péče o děti i seniory, nezaměstnanost a podobně. Na základě
toho už pracujeme na konkrétních projektech, se kterými se můžeme
přihlásit do programů různých ministerstev nebo krajského úřadu, “
informovala Lenka Drozdová, starostka Slezských Pavlovic, kde nezaměstnanost
před několika lety dosahovala neuvěřitelných 48 procent!

Nepřizpůsobiví devastují sociální byty

Nyní se podařilo ve Slezských Pavlovicích, ale i v jiných obcích na
Osoblažsku, snížit počet lidí bez práce. Začaly totiž fungovat služby,
první menší firmy i řemeslné dílny a další projekty se připravují. V
celém regionu se oživila lidová řemesla – krajkářství, umělecké
kovářství i dřevovýroba. Místní znovu začali pořádat větší
společenské akce, mnohdy se zaměřením i na turistiku, která přilákala
návštěvníky z celého Moravskoslezského kraje. Vyplatily se investice i do
sakrálních památek na Osoblažsku, kostely v Bohušově a Hrozové patří k
nejstarším v České republice a přitáhly zájem turistů z Krnovska,
Bruntálska i z nedalekého Polska.

Jenže pomoc státu v sociální oblasti má i svou odvrácenou tvář, tyto
regiony se často stávají magnetem pro různé vychytralce a asociály. „Žiju
v Osoblaze už 35 let, mám tady rozvětvenou rodinu a na leccos jsem si už
zvykla. I na to, že tu bydlíme v chudším kraji, ale zato jsme měli vždycky
klid. Tím, že stát podporuje různé sociální podnikání, tak nám tady
vznikly také byty pro méně přizpůsobivé obyvatele, kterých se tu
nastěhovalo z různých končin několik stovek. Většinou takové domy
provozují podnikatelé z větších měst. Teď máme po klidu a noví
nájemníci postupně devastují celkem slušně udržované byty, takže je to
další důvod pro některé starousedlíky, aby se raději odstěhovali jinam,“
prohlásila místní podnikatelka Helena Konvičková, která provozuje dvě
prodejny se smíšeným zbožím v Hlince a ve Slezských Pavlovicích.

Budou fungovat registrační pokladny? Část Osoblažska má špatný signál

Rozvoji menších živnostníků ale nyní zasadily tvrdou ránu nové zákony o
elektronické evidenci tržeb (EET) a o kontrolním hlášení DPH. Drobní
řemeslníci se totiž jen velmi těžce uchytili, bojují o přežití, a na
rozdíl od větších podnikatelů ve městech představují pro ně nová
pravidla enormní zátěž.

„Za komunistů si lidé zvykli, že jim tady někdo organizoval práci,
zábavu a vůbec všechny volnočasové aktivity. Teď se někteří
šikovnější začali učit starat sami o sebe a organizovat si i vlastní
život včetně kultury a sportu. Pořádáme tady různé kulinářské
soutěže, velký lukostřelecký turnaj, různé společenské akce na hřišti
pro děti a dospělé, kde si lidé na občerstvení mohou vydělat pár korun
navíc. Jim to opravdu dost pomohlo a teď by si měli kupovat registrační
pokladny nebo skrze těch pár stovek vypisovat kontrolní hlášení? Nedovedu
si to dost dobře představit. Na některých místech v našich obcích tu
nemáme ani pořádný signál,“ uvedla starostka Drozdová.

Stejný názor pak zastává i osoblažská podnikatelka Helena Konvičková:
„S těmi sankcemi za neodevzdání kontrolního hlášení se snad na
Ministerstvu financí zbláznili. Nejprve mohl přece fungovat na pár měsíců
zkušební režim a teprve potom by se jelo naostro. Můj účetní teď neví,
kam dřív skočit, a ty vysoké pokuty by u nás některé podnikatele úplně
zruinovaly. Já mám dvě prodejny v menších obcích, ze kterých určitě
nezbohatnu, a kdybych je musela zavřít, lidé by si neměli ani kde nakoupit,“
doplnila místní obchodnice.

Nová legislativa o EET také značně zkomplikuje provozování oblíbených
letních výletů po úzkokolejné dráze na Osoblažsku, která je navázána
na řadu společenských událostí, na nichž profitují místní prodejci. „V
historickém vláčku funguje vagon s občerstvením, a ten zajíždí i do
některých míst, kde je potíž s přijímáním signálu. To máme začít
odmítat cestující obsluhovat, když vypadne signál? A to stejné se týká i
dalších akcí, máme je proto zrušit?“ podivoval se starosta Dívčího
Hradu Jan Bezděk.

Turistika, nebo větrné elektrárny?

Na Osoblažsku se také už řadu let řeší zásadní problém. Vytvořit z
průmyslově nedotčené lokality turistický ráj, nebo začít vydělávat na
energii z větrných elektráren? Už před několika lety se podařilo jednomu
z dalších velmi aktivních místních sdružení – Královský stolec –
uskutečnit několik projektů na opravy církevních staveb. U poslední
rekonstrukce, v kostele v Hrozové, se dokonce našly jedny z nejstarších
zachovalých románských fresek v Česku, nad kterými jásali i přední
historici z Univerzity Karlovy. Ze zajímavých sakrálních míst i na polské
straně se pak vytvořila oblíbená naučná cyklotrasa. Zástupci sdružení
jsou tedy rezolutně proti výstavbě větrných elektráren. Nelíbí se to ani
ochranářům z Odboru životního prostředí na MěÚ v Krnově, kteří se
obávají o hnízdiště vzácných opeřenců.

Někteří ze starostů obcí však věcně oponují, že peníze z turistiky v
období letních prázdnin jim kasy určitě nenaplní. Po letech diskusí mají
stát nakonec tři větrné elektrárny, dvě v Dívčím Hradě a jedna ve
Slezských Pavlovicích. „Jediná větrná elektrárna zajistí okolo 700
tisíc korun do našeho obecního rozpočtu, a jestliže chceme, aby se obec a
celé Osoblažsko rozvíjelo, není možné čekat na finance z jiných zdrojů,
ale musíme jít získávání financí na rozvoj území naproti. Kritiku, že
výstavba naruší ráz krajiny, moc neberu. Jezdil jsem po cyklostezkách i v
Rakousku a stožárů s vrtulemi je tam plno a některé trasy vedou právě
kolem nich. Krajský úřad proti tomu nic nemá, takže počítáme s
výstavbou okolo roku 2018,“ prozradil starosta Bezděk. Tomu v současné
době dost vadí, že na nejvíce dotací si mohou nyní sáhnout až obce s
více než 500 obyvateli a někdejší celorepublikový investiční Program pro
rozvoj venkova zatím chybí. Rádi by totiž v Dívčím Hradě například
zateplili bytové domy a také se pustili do dalších užitečných projektů.

Agentura pro sociální začleňování ale už svoji práci na Osoblažsku
víceméně skončila. Podaří se však po vyčerpání 72 milionů korun
nastartovaný trend v nejrůznějších oblastech podnikání udržet? To je
otázka, na kterou dnes málokdo zná tu správnou odpověď. Vytvořená
pracovní místa s minimálními mzdami jsou sice pro tento chudý region
vítanou pomocí, ale kvalitní lidi na Osoblažsku určitě neudrží.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Herman i Zeman dělají ostudu. Halíkovi, Šiklové a Kocábovi selhává mozek.
Marxista dalajlájma. TGM se obrací v hrobě. A pokud Babiš... Ferdinand
Peroutka ml. promlová

ROZHOVOR Český publicista Ferdinand Peroutka jr., synovec slavného novináře
Ferdinanda Peroutky st., říká, že z letošních oslav naší státnosti se
tatíček Masaryk musel v hrobě několikrát obrátit a prezident Zeman i
ministr Herman se chovali ostudně. Peroutka ml. kritizuje Zemana, Babiše, ale
i lidi, kteří jsou řazeni k takzvaným havlistům. Některá Zemanova
varování před hrozbou islamismu nebo před diktátem EU jsou zcela namístě.

V jaké atmosféře a v jakém stavu naše země spěje k letošnímu 17.
listopadu a o čem vypověděl 28. říjen? Dějí se v poslední době věci,
které ji mohou ohrozit, nebo které naopak slibují posun směrem k lepšímu?
V jakém stavu naše politika spěje do roku nejdůležitějších voleb?

Myslím, že z letošních oslav naší státnosti se tatíček Masaryk musel v
hrobě několikrát obrátit. Je neskutečné, jakou ostudu ze státního
svátku dokážou naši politici udělat. Počínaje prezidentem a konče
ministrem kultury. Je to ale i odraz myšlenkového a mravního chaosu, do
něhož se propadá euroatlantická civilizace. Nevím, jestli nás může
utěšovat, že žádná situace není tak zlá, aby nemohla být horší.
Hrozeb jsou tucty, od přelití migrační vlny do Čech přes katastrofický
scénář tandemu Zeman–Babiš, včetně zakormidlování k Putinově Moskvě,
až po další rozklad společnosti a výhled občanských nepokojů.

Jak vnímáte spor o ocenění pro Jiřího Bradyho, kdy jeho synovec Daniel
Herman tvrdí, že Řád TGM strýci nebude udělen kvůli postoji synovce k
dalajlámovi, přičemž prezident Zeman to odmítá?

Považuji to za trapné předvádění svalů z obou stran, z čehož může
těžit pouze Andrej Babiš. Pan Brady měl ocenění od prezidenta samozřejmě
dostat. S tibetským dalajlámou to nemělo mít nic společného.

Jak jste ostatně vnímal návštěvu dalajlámy, která opět vzbudila vášně?
Co říci ke sporu o to, zda se raději setkávat s dalajlámou, nebo raději
dát přednost ekonomickým vztahům s Čínou?

Dalajlámu může dle vlastního uvážení přijmout každý politik, pokud mu
nevadí jeho příchylnost k marxismu. Jen by to nemuselo být na oficiální
půdě vlády. Nicméně strach z oslabení ekonomických vztahů s Čínou v
důsledku přijetí dalajlámy ministrem Hermanem je vzhledem k nepatrným
objemům vzájemné obchodní výměny zcela bezpředmětný.

Schvalujete krok Mariana Jurečky, Petra Gazdíka a dalších, kteří odmítli
přijít na státní oslavu 28. října a místo toho uspořádali vlastní akci
na Staroměstském náměstí? Chápete to jako vyjádření jejich názoru,
nebo to spěje k nebezpečnému rozdělení jednotlivých skupin společnosti?
Když už ani slavit neumíme spolu, chceme si spolu vůbec ještě povídat?

Prohlášení nejvyšších ústavních činitelů ke vztahům s Čínou bylo
poněkud hysterické. Jistě by stačilo, kdyby to podepsal pouze ministr
zahraničí. Pokud jde o vyjádření nesouhlasu s neseriózním chováním
prezidenta Zemana uspořádáním paralelní akce k 28. říjnu, myslím, že je
to legitimní. A co se týká nejen hrozícího, ale už i existujícího
rozdělení společnosti, nemají to na svědomí ani tak prezidentovi kritici
jako prezidentovo nekulturní a arogantní chování.

Debata se často točí kolem prezidenta Miloše Zemana. Toho má část
společnosti za hrubiána, burana, ruského a čínského kolaboranta a
podněcovatele nenávisti. Jiná část ho zase bere za lidového a přímého
muže, svého advokáta proti elitám a za někoho, kdo otevřenou politikou
vůči všem velmocím koná pro naši zemi dobro… a kdo ji také chrání
před islámem. Která skupina má pravdu?

Je škoda, že si Miloš Zeman tak často střílí góly do vlastní branky.
Protože například některá jeho varování před hrozbou islamismu nebo
před diktátem EU jsou zcela namístě. Škoda, že prezident zapomíná, že
je ve svých správných názorech dobře nahraditelný, a to vzdělanými lidmi,
jimž jsou jeho namyšlená extempore bytostně cizí.

Miloš Zeman prohlašuje, že kolem sebe sjednotil většinu české
společnosti. Může ale ta koalice „prasknout“, kdyby například již
nebyl problém s imigranty, který Zemanovi pomohl? Mohou se pod vlivem
soustavného mediálního bombardování od Zemana trhnout někteří
vzdělanější voliči? Anebo je to tak, že příznivci Zemana prostě „svého
Miloše“ už neopustí, protože je chrání před těmi „zmetky z Prahy“
a před „kavárnou“ a „Bruselem“? Je někdo, kdo by mohl Zemana na
Hradě pro příští období ohrozit?

Zeman byl zvolen pouze hlasy 32,4 procenta voličů, což znamená, že více
než dvě třetiny oprávněných voličů ho nevolily. Takže ani v okamžiku
volby nesjednocoval většinu české společnosti. Od té doby si vlastním
přičiněním z mnoha příznivců udělal odpůrce. A samozřejmě, že kdyby
si nemohl udržovat popularitu protiimigrační rétorikou, byla by jeho
voličská základna ještě menší. Problém je ale v tom, že po Zemanově
diskreditaci prezidentství, má už málokdo chuť do této funkce kandidovat.
Přesto doufám, že kvalifikovaný kandidát se najde a myslící většinou
voličů bude zvolen. Je to totiž jediná šance, jak současnou krizi
překonat. Napadají mě v této souvislosti tři jména: Cyril Höschl, Petr
Robejšek, Roman Joch.

Důchodci, pracující, nižší střední třída, sociálně slabší, lidé
na venkově, lidé považující se za vlastence, občané pochybující o
Evropské unii, ti patří mezi voliče prezidenta. Může je získat zpět pro
myšlenku „evropské“ ČSSD Sobotka? Nebo si je získá Andrej Babiš? Nebo
na venkově úspěšní lidovci a gazdíkovci?

Myslím, že Zeman nemá voličský potenciál tak široký, jak uvádíte.
Někteří politici ODS, například Fiala nebo Stanjura, ale i sociální
demokraté jako Sobotka nebo Chovanec, případně lidovci jako Bělobrádek
nebo Benešík mají důvěru podobných skupin lidí. Katastrofa by byla, kdyby
je získal Andrej Babiš nebo komunisté. To už by opravdu bylo na emigraci
nebo revoluci.

Na druhé straně jsou zde lidé mladší, žijící spíše ve městech,
vzdělanější, milující Václava Havla, otevření vůči EU i imigrantům.
Ti nejenže nemají rádi Zemana, ale ústy některých svých mluvčích mají
problém s tou první skupinou. Co dělají špatně, že „lid“ není
schopen pochopit jejich postoje? Je i na nich jakási vina za rozdělení
společnosti? Jak se dívat na mediální vystoupení lidí jako Halík,
Horáček, Šiklová, Kroupa či Kocáb?

Neházel bych všechny do jednoho pytle, přece jen je rozdíl mezi Danielem
Kroupou a třeba Šiklovou či Kocábem. Ale vím, jakou skupinu máte na mysli.
Jsou to jedinci, kterým selhává mozek, svědomí i pud sebezáchovy. Chtějí
být moderní a myslí si, že jdou s dobou. Bohužel, nejsou to oni myslící
lidé, kteří jsou schopni zvolit prezidenta, jakého Češi potřebují.

Petr Pithart ve svém nedávném projevu zmínil, že se mu nelíbí „obracení
se k Východu“. Mluvil o příslušnosti k Západu jakožto o „náročném
úkolu“ ze kterého se chceme vyvléct tím, že se račím krokem suneme k
Východu, v jehož marasmu umíme žít. Je to správný výklad? Co je to dnes
„Západ“ a co „Východ“? Mnozí tvrdí, že EU zaniká pod náporem
imigrantů, zadlužení, neomarxismu, ekonomických problémů. Jak to jde
dohromady s tím „pithartovským“ výkladem? Nemá takzvaný Východ jako
Rusko a Čína větší pud sebezáchovy než současný Západ?

Pan Pithart je už bohužel také mimo realitu. Někde něco slyšel a udělal z
toho státnický projev. Ale nad Západem opravdu visí Damoklův meč, a to
nejen v rukou islamistů, neomarxistů a sociálních inženýrů, ale i v
Putinových rukou. V tom má Pithart pravdu, ale to vidíme i bez něho.

Z hlediska praktické politiky – kdo z politiků naší zemi poslední dobou
prospívá a kdo ne?

Evidentně zemi prospívá ministr vnitra Chovanec, a to korektním a
obezřetným přístupem k migrační hrozbě. Horší je to například s jeho
kolegy Marksovou a Dienstbierem, kteří toto nebezpečí nerespektují stejně
jako většina politiků ANO.

Probíhá pád Miroslava Kalouska a TOP 09 a místo něj nástup bloku KDU-ČSL
a Starostů jako nové hlavní vlajkové lodi takzvané „pravdy a lásky“?

Já bych to takto nenazval, ale TOP 09 i její lídři jsou už nějakou dobu za
zenitem. A lidovci i Starostové by Havlovu firmu určitě rádi převzali, už
kvůli očekávanému profitu.

Spěje ČSSD k zániku či pádu k marginalitě jako před ní ODS? Scvrkávají
se komunisté? Vyluxuje je Babiš? A co Okamura? Jaký výsledek voleb do
Sněmovny se nám rýsuje?

Doufám, že k pádu spěje pan Babiš, protože působení miliardáře a
mediálního magnáta v demokratické politice a dokonce na postu ministra
financí je absurdní a od základu nemravné.

Ministr Babiš s radostí hlásí, že hospodářství naší země vzkvétá.
Vidíte to ve svém okolí? Mají se lidé lépe? Věří v „lepší zítřek“?
A myslíte, že tento třeba i statistický růst bude pokračovat, nebo se zase
blíží ekonomický průšvih? Jsme závislí na Německu, kde se objevují
jisté potíže, a mluví se o tom, že mzdy jsou u nás trvale nízké…

Náš ekonomický vývoj naštěstí nezávisí na panu Babišovi. Ten se jen
chvástá konjunkturou ekonomického cyklu a tvrdí, že je to lepším
výběrem daní. Je ovšem jeho hanba, že v příznivé ekonomické situaci
snižuje investice, navyšuje výdaje na státní aparát a počítá s dalším
mnohamiliardovým schodkem v příštím roce.

Co nám z našich nedávných tradic vlastně ještě zůstalo? Václava Havla
mnozí nemohou ani cítit. Rok 1968 dle průzkumů většinu národa nezajímá.
Část veřejnosti ráda vzpomíná na socialismus. Když pomineme Vánoce,
sport, zahrádkaření apod., napadá vás alespoň několik věcí, nad
kterými se lidé v naší zemi bez ohledu na politický názor mohou sejít a
společně nad nimi cosi prožívat? Co nás jako národ spojuje či co by nás
mělo spojovat?

Podívejte, mně je 75 let a už jsem ledacos zažil od komunistů kvůli
strýci i od polistopadových mocipánů kvůli své nezávislé novinařině.
Včetně perzekucí, cenzury, soudu a umlčování. To, co mně pomáhá tyto
věci překonat, je víra v Boha. Myslím si, že návrat ke křesťanství, k
tradičním hodnotám, úctě k životu a zdravému selskému rozumu je přesně
to, co potřebujeme my, co potřebuje společnost v krizi.

Ferdinand Peroutka jr. (* 3. března 1941) je český novinář a publicista. Po
umlčování v době komunismu, kdy nemohl vystudovat vysokou školu, vstoupil
po roce 1989 do mediální sféry. Publikoval mimo jiné v denících Lidová
demokracie, Telegraf nebo Zemské noviny. Po jejich zániku pracoval jako volný
novinář (přispíval mj. i do Mezinárodního katolického reportu). V
současnosti jako publicista přispíval svými blogy na portálu ct24.cz.
Peroutka vystupuje jako obhájce křesťanských hodnot v české společnosti.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Herman ven, socani ke dnu. Po slovech Zemana o vyhazovu ministra se strhla
bouře. Pršelo to ze všech stran

ANKETA Herman ven z vlády? „Ať odstoupí ten, kdo porušuje zájmy České
republiky!“ „Herman měl z vlády odejít už dávno, respektive neměl do
ní vůbec přijít.“ A Sobotka? „Jiří Paroubek v podobné situaci byl
jiným frajerem!“ ParlamentníListy.cz požádaly politiky o názor na
aktuální vyjádření prezidenta republiky Miloše Zemana. Ten je totiž
přesvědčen o tom, že ministr kultury už nemá ve vládě co dělat, a
premiéra Bohuslava Sobotku označil za neúspěšného politika.

„Myslím si, že by měl odejít z vlády,“ uvedl na adresu ministra kultury
Daniela Hermana v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz prezident republiky Miloš
Zeman. Zároveň také upozornil: „Je zajímavé, že tentýž názor
vyjadřovalo mnoho občanů na mých setkáních, aniž jsem samozřejmě tyto
názory jakkoli inicioval. Nicméně si nemyslím, že to ministr Herman udělá,
i když poškodil zájmy svého státu a jednal proti usnesení své vlády,
protože jeho touha být i nadále ministrem kultury bude silnější než
cokoli jiného.“ V reakci na konstatování premiéra pro Echo24.cz o tom, že
se prezident Miloš Zeman změnil a je spíš národně, konzervativně
orientovaným politikem, pak v uvedl: „Bohuslav Sobotka je neúspěšný
politik, který zahájil proces opačným směrem. To znamená sestup z oněch
32 procent až na dnešních 14 procent, a obávám se, že kritika ze strany
neúspěšných politiků není příliš relevantní.“ ParlamentníListy.cz
požádaly o názor na stanoviska hlavy státu poslance různých politických
stran.

Benešík: Ať odstoupí ten, kdo porušuje zájmy České republiky

Lidovecký poslanec Ondřej Benešík na uvedené informace pro
ParlamentníListy.cz odpověděl: „Pokud jsme čínská provincie, tak Daniel
Herman poškozuje její zájmy. Pokud jsme Česká republika, tak české zájmy
porušuje Zeman. Ať odstoupí ten, kdo porušuje zájmy České republiky,“
vyzval.

Ministr Herman podle lidovce Šimona Hellera žádné usnesení vlády ani
dohodu neporušil. „Prezident to moc dobře ví. Pokud prezident mluví o
poškození národních zájmů, možná by bylo lepší se soustředit
například na nepřátelské a vulgární výroky na adresu kandidátky na
prezidenta USA Hillary Clintonové. Co se týká premiéra, je tři roky
předsedou vlády, která je občany hodnocena relativně pozitivně. To není
znak neúspěšného politika.“

V souvislosti s působením ministra kultury Daniela Hermana sdílí poslance
Antonín Seďa (ČSSD) shodný názor s prezidentem republiky: „Nejprve
souhlasím s panem prezidentem, že by pan ministr Herman měl odejít z vlády.
A to nejen z důvodu poškozování zájmu státu, ale i z pohledu neplnění si
úkolů daných programovým prohlášením vlády.“ Za premiéra se ale Seďa
jednoznačně postavil: „Na rozdíl od pana prezidenta si myslím, že
předseda vlády je úspěšný, protože vládní politika je úspěšná.
Proto je Bohuslav Sobotka úspěšným politikem. Pokles preferencí ČSSD má
mnoho příčin a je nutné tyto příčiny analyzovat a poučit se z chyb.“

Komárek připomenul družinářku. Sobotka je prý zrádce od narození

Poslanec Martin Komárek (ANO) se na celou věc podíval s nadsázkou: „Paní
redaktorko, dovolte, abych promluvil za pana prezidenta: tedy paní redaktorko,
od novinářů očekávám pouze hloupé otázky, ale takhle hloupou jsem
ještě nedostal, ačkoli se mě vyptávali různí včetně Martina Komárka.
Nuže, paní redaktorko, měla byste vědět, že pana Sobotku považuji nejen
za neúspěšného politika, ale i za odporného zrádce už od doby jeho
narození, tedy od doby, kdy se stal poslancem. Co se pana Hermana týče,
nevím přesně, o koho jde, neboť ve své funkci ministra kultury vykonal
ještě méně práce než ona pověstná družinářka, která odešla mnohem
dříve, a pan Herman, kdyby měl alespoň trochu soudnosti, jako že ji nemá,
měl ji už dávno následovat.“

Z Londýna přidal svůj názor i Stanislav Berkovec (ANO) „Ve Sněmovně
lordů i v dolní sněmovně, odkud jsme se teď vrátili, jsem si uvědomil
opět rozdíl mezi pojetím demokracie ve Spojeném království a u nás.
Stejně jako pojetí zpravodajství při návštěvě BBC, Reuters a Guardien.
Dokážou jasně a nestranně rozlišovat události důležité a méně
důležité, ctí své hrdiny, mezi nimi i cs. piloty, ctí výsledky
demokratických voleb a rozhodnutí soudu. Byli jsme v době rozhodnutí o
Brexitu s lordem Andersonem a také s panem poslancem Jenkinem, více nebudu
komentovat, protože nabitý program v Londýně mi nedal tolik šancí sledovat
dění u nás.“

Filip: Pokud Herman neodejde sám, ať ho odvolá premiér

Miloš Zeman má podle předsedy KSČM Vojtěcha Filipa jistě objektivní
informace o tom, jak lze udělit státnímu příslušníkovi Kanady státní
vyznamenání ČR. „Ví, že celé vystoupení Daniela Hermana je nejen lež,
ale pokus o získání výhody pro svého příbuzného, a tím i pokus o
diskreditaci prezidenta. Proto také navrhuje, aby byl z vlády odvolán.“
Filip upozornil na to, že sám už ministra požádal, aby odstoupil: „Jen
připomínám, že jsem osobně nejen vyzval Daniela Hermana k rezignaci už v
souvislosti s nebývalou drzostí, se kterou odjel na sraz organizace, která
má dál majetkové, ale dokonce i územní požadavky na naši republiku.
Stejně jsem ho vyzval k odchodu z vlády po této ostudné aféře. Pokud
neodejde sám, pak je na řadě předseda vlády, aby ho odvolal, protože
nerespektuje kolektivní orgán, ve kterém zasedá.“

Gazdík: Prezident může vyslovit přání, ale rozhodují voliči

Předseda STAN Petr Gazdík se ke slovům prezidenta republiky vyjádřil takto:
„Nemyslím, že by ministr Herman poškodil zájmy státu, maximálně
některých lidí a skupin, a nemyslím, že by měl odcházet z vlády. A
připomínám, že prezident může vyslovit své přání, ale je to jen
přání, rozhodnutí je z ústavy čistě na premiérovi. Schopnosti předsedy
ČSSD by měli hodnotit členové ČSSD, mezi které Miloš Zeman už nepatří,
a následně suverénní voliči.“

Senátor za ODS Tomáš Jirsa uvedl: „Nikdo mne nemůže podezírat ze
sympatií k ČSSD, ale oslabování ČSSD dnes vede k posilování Andreje
Babiše, což je mnohem větší katastrofa. No a lidovci jsou lidovci. Takoví
byli vždycky.“

Knot: Snaží se nám vnutit systém východních autoritativních „republik“

Podle Josefa Knota z TOP 09 je evidentní, že zahraniční politiku už dávno
netvoří Černínský palác, ale plánuje se na Hradě. „Domnívám se, že
Miloš Zeman se rozhodl převzít iniciativu poté, co premiér Sobotka v čele
ČSSD neuspěl v krajských volbách a je vystaven tlaku části ČSSD více
spolupracovat právě s Milošem Zemanem. Je ironií, že v krajských volbách
neuspěl právě silně prozemanovský Michal Hašek coby účastník oné ‚proslulé‘
lánské schůzky.“ Knot se obává i těchto záměrů hlavy státu: „Domnívám
se, že Miloš Zeman se nám snaží vnutit systém východních
autoritativních prezidentských ‚republik‘, kde je vláda jen prodlouženou
rukou prezidentského úřadu. A právě člen vlády se vzepřel prezidentovu
‚přání‘, a proto je třeba dát mu pořádnou lekci. Nevidím jediný
důvod, proč by prezident měl určovat premiérovi, koho má mít ve vládě a
koho nikoli. To, že ČSSD se svou populistickou a nevýraznou politikou
ztrácí voliče, kteří očividně konvertují ke hnutí ANO, je fakt, a pan
premiér za to nese jistý druh odpovědnosti.“

Doubrava: „To Jiří Paroubek v podobné situaci byl jiným frajerem!“

Senátor Jaroslav Doubrava (Severočeši) reagoval takto: „Herman měl z
vlády odejít už dávno, respektive neměl do ní vůbec přijít. Věřím
ministru Zaorálkovi, že měli dohodu, že ji Herman porušil, a obávám se,
že zcela záměrně, aby vyvolal to, co se událo, s cílem republiku poškodit.
Naštěstí zásah čtyř nejvyšších našich představitelů negativní dopad
na vztahy s Čínou alespoň částečně eliminoval.“ A vyjádřil se i k
popularitě premiéra. „Pokud jde o premiéra Sobotku, souhlasím s panem
prezidentem. Pokud vím, řekl, že prohraje-li krajské volby, odstoupí.
Nemyslím si, že výsledek voleb neměl být signálem, aby slovo naplnil. To
Jiří Paroubek v podobné situaci byl jiným frajerem!“

Bývalý poslanec Evropského parlamentu Jaroslav Zvěřina měl krátkou a
jasnou odpověď: „Já myslím, že prezident má zřejmě pravdu. Herman by
měl odejít z vlády. Ale prezident mu nevelí. Že Sobotka vede socany ke dnu,
je jistě také pravda.“

Černoch: Nejsou schopní se domluvit na zahraniční politice

Ministr Herman podle poslance Úsvitu Marka Černocha poškodil vládu tím, že
přijal dalajlámu na oficiální půdě jako představitel vlády. „Pokud by
se sešli soukromně na večeři nebo se s ním setkal někde v Praze, na tom
bych neviděl nic špatného. Pokud jsem ale slyšel, že by měl rezignovat pan
předseda sněmovny pan Hamáček nebo předseda senátu pan Štěch, pak ale
říkám, že v tom případě by měl rezignovat i pan Herman, protože celá
kauza byla způsobená tím, že oficiálně přijal dalajlámu na oficiální
půdě ministerstva jako oficiální člen vlády České republiky. Osobně si
myslím, že se z toho všeho nakonec stala fraška, která trvá skoro měsíc.
Nemyslím si, že by měl nastat jasný krok teď hned, ale pan Herman by měl
svůj čin vysvětlit a měla by být z toho vyvozena zodpovědnost. Ať je to,
jak chce, vláda je tu tři roky, a pokud se nejsou schopní dohodnout, jak
postupovat v zahraniční politice, je to smutné.“ V souvislosti s
prezidentovým výrokem o premiérovi Černoch uvedl: „To je na sebereflexi
pana Sobotky. Osobně si myslím, že je jako premiér slabý, jeho evropská
politika je do nebe volající, to, jak se postavil k migrační krizi, jak
působí v rámci bezvízového styku atd.“ Podle Černocha se na březnovém
sjezdu ČSSD dá očekávat cokoli.

Adamec: To by se mohlo stát v páté třídě, ale v kolegiu vlády?

Svůj názor pro ParlamentníListy.cz přidává i režisér Jiří Adamec: „Pokud
pan prezident Miloš Zeman říká, že by pan ministr Herman měl opustit post
ministra kultury, jistě ví, co říká a proč to říká. A nelze s ním,
než souhlasit, pokud dohoda vlády z doby před dvěma roky byla taková, jak
ji prezentuje ministr zahraničí a jak ji potvrzují i bez stenozáznamu onoho
zasedání i někteří další ministři téže vlády. Držet dohodu je
základní povinností i v klukovské partě, která na ulici do ďůlku cvrnká
kuličky… Natož u ministra vlády kterékoliv země. Tedy i České republiky.
Třeba ta dohoda panu Hermanovi vypadla z hlavy, ale to ho zcela jistě
neomlouvá.“ Dále pak upozornil: „A už vůbec nemohu souhlasit s názorem,
že před příjezdem dalajlámy do ČR měl ministr zahraničí na zasedání
vlády upozornit auditorium ministrů na dohodnutý modus vivendi chování
českého ministra k dalajlámovi. To by se snad mohlo dít v páté třídě
základní školy, ale v kolegiu vlády…??? Já jsem přesvědčený, že
dodržovat pravidla hry v týmu je nezbytné, ať se jedná při zprávě země
o jakýkoliv krok. Důsledky svévolného a podle mě demonstrativního
chování jednoho ministra jsou evidentní.“

Pozastavil se také nad jednáním ministra zemědělství: „Pokud se třeba
pan ministr Jurečka jakoby diví, proč se s ním nechtějí sejít resortní
kolegové – ministři čínské vlády při jeho plánované návštěvě ČLR,
přijde mi to až směšné… Nebo trapné. Pan Jurečka to přece velmi dobře
ví, ale stejně jako pan Herman se tváří, že netuší, koho že to kopl do
kotníku. To je přece jen demonstrativní ukázka kousíčku účtu, který
můžeme zaplatit za svoji nekorektnost, za nedodržování dohodnutých
pravidel hry. To přece vůbec nesouvisí s klaněním se velmoci, jak se mnozí
snaží naše české kverulantství prezentovat. Kolik asi např. másla
neprodáme do Ruska nebo Číny, a to je jen zlomeček toho, jaký nám může
být vystaven konečný účet.“ Zároveň Adamec zhodnotil: „Takže má pan
prezident nejspíš pravdu, že se panu Hermanovi podařilo poškodit zájmy
státu. Zcela jistě má ovšem máslo na hlavě i pan Jurečka, i když on už
není příčina, ale pouhý následek.“

„Prohra bude důsledkem boje všichni kontra Andrej Babiš“

Režisér okomentoval i názor hlavy státu na premiéra vlády: „Pravdu,
řekl bych, pan prezident nemá, když tvrdí, že pan Sobotka je neúspěšný
politik. Zdá se mi, že je naopak úspěšný, protože udržet pohromadě de
facto již téměř celé volební období tuhle vládnoucí koalici, to je
spíš čin muže úspěšného. Že ho to příští rok bude stát jeho
křeslo a ČSSD ústup ze slávy, je dnes už zcela nabíledni. Nevím, co by se
muselo stát, aby tomu bylo jinak. Pak se najde více těch, kteří budou panu
Sobotkovi lhát a svádět na něho neúspěch partaje. Pak se o něm bude,
skoro oprávněně, říkat, že to je neúspěšný politik své strany.“
Vinu ale neponesou podle Adamce pouze pan Sobotka nebo ČSSD. „Je přece
jasné, že tahle prohra bude důsledkem boje všichni kontra Andrej Babiš,
protože máloco v Čechách funguje tak dobře, jako falešná solidarita s
utiskovaným, za kterého jej lze při frontálních útocích na jeho hnutí
bez diskusí považovat. Uvědomit si to po volbách bude pro tradiční
politické strany pozdě,“ říká.

autoři: Daniela Černá, David Hora

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
EU plánuje vytvoření asijsko-negroidní rasy. Spiknutí Židů a zednářů.
Vatikán a papež oddaní ďáblu. Rudá kráva Šiklová. Klausův Hájek
vydává novou třaskavou knihu

EXKLUZIVNĚ Bývalý vicekanceléř prezidenta Klause a šéfredaktor
kontrarevolučního magazínu Protiproud.cz Petr Hájek v těchto dnech vydává
knihu Smrt ve věži, která je po Smrti ve středu a Smrti v sametu poslední
částí volné trilogie. Kniha má podtitul Manuál k přežití katastrofy a
vydává ji nakladatelství Daranus.

„Tento ‚Manuál metody a itinerář cesty k přežití‘ formuluji právě
ve chvíli, kdy závěrečná bitva staleté války proti naší civilizaci již
začala. S vědomím, že téměř nikdo tomu nevěří či to přinejlepším
bere jen jako strašidelnou televizní pohádku pro dospělé před spaním,“
píše Hájek.

Elity dle něj přijaly „rozhodnutí razantně zredukovat počet otroků
nejvíce vyzkoušenou metodou (válkou) – a současně tím vyřešit napětí
mezi ‚majiteli klíčů‘…“ „Vedou nás na jatka – a doufají, že si
toho nevšimneme,“ varuje.

Válka, která brzy vypukne, nevyhubí celé lidstvo

„Válka Západu proti Rusku – dokonce i pokud přejde do jaderné fáze –
nesmete, jak již řečeno, všechen život z povrchu naší podivuhodné
planety. To je čirá mystifikace. Má určitě veškeré předpoklady být
posledním zničujícím úderem naší těžce nemocné civilizaci, většinu
zbývajícího planetárního lidského prostoru podstatně ovlivní, nemá
však sílu být ‚koncem světa‘. Těžce zraní především Ameriku,
Evropu a část Asie, nevyhladí ale lidstvo na celé zeměkouli – i když je
podstatně ‚zredukuje‘. Což je ostatně jedním z hlavních strategických
cílů budovatelů Nového světového řádu,“ předpovídá Klausův
bývalý vicekancléř.

„Vše ukazuje k tomu, že nejzazší termín pro rozhodnutí kdy (a zda)
vyrazit do finiše, je poslední čtvrtina roku 2017. Po amerických a
francouzských prezidentských a německých parlamentních volbách,“ myslí
si šéfredaktor Protiproudu.cz.

Ilumináti chtějí dobýt srdce Heartlandu – střední Evropu a Rusko

Kdo si myslel, že po Smrti ve středu, v níž Hájek zpochybnil oficiální
verzi 11. září, a Smrti v sametu, kde označil Václava Havla za nepovedený
pokus o Antikrista, nemůže již Hájek ničím překvapit či šokovat, se
velmi mýlí.

Pokud bychom měli velmi stručně shrnout obsah Hájkovy poslední knihy, tak
je o tom, jak spiknutí zednářů a iluminátů, kteří usilují o ovládnutí
světa a nastolení totalitní světovlády (Nový světový řád), vede svět
k „horké“ válce s Ruskem, která vyústí k částečnému zničení
světa a ke zničení současné vysoce technicky vyvinuté a prosperující,
avšak bezbožné západní civilizace. Zednáři a ilumináti, kteří se
hlásí k „osvícení“, jsou de facto vyznavači Světlonoše – Lucifera
– ďábla a chtějí odstranit křesťanství, národy a rodiny. Komunismus s
kapitalismem se uměle prolnuly a vzaly si od sebe to nejhorší.

Hlavní základnou elit Nového světového řádu jsou USA a Evropská unie,
které chtějí dobýt „kontrarevoluční“ Putinovo Rusko, protože se
Novému řádu nechce podrobit. Západní elity se v tomto plánu řídí
geopolitickou koncepcí Heartlandu, jejímž autorem je významný britský
geograf Halford Mackinder. Klíčem k ovládnutí planety je podle něj
takzvaný Světový ostrov, jejž tvoří Evropa, Asie a Afrika. Základní teze
této teorie zní: „Kdo ovládá střední a východní Evropu, ovládá
Heartland. Kdo ovládá Heartland, ovládá Světový ostrov. Kdo ovládá
Světový ostrov, ovládá svět.“ Žádný plán ale nikdy úplně nevyjde (pouze
Boží plán).

Masaryk–Gottwald–Havel. V roce 1983 byl svět kousíček od jaderné války

Petr Hájek opět přináší z pohledu mainstreamového čtenáře velmi
svérázné interpretace historie a úlohy jednotlivých historických
osobností. Vidí kupříkladu revoluční linii Hus–Masaryk–Gottwald–Havel.
Husa a Havla označuje za „dva malé generály satanovy Páté kolony“.

Také uvádí, že na počátku prezidentství Ronalda Reagana a když byl
vůdce SSSR Jurij Andropov již na smrtelné posteli, byl svět v roce 1983 jen
kousíček od jaderné války mezi supervelmocemi.

„Nastal kritický konec léta roku 1983. Sovětská rozvědka dostávala ze
všech rezidentur zprávy o zjevných přípravách Reaganova překvapivého
jaderného útoku na Heartland. Měly k tomu být využity rozsáhlé podzimní
manévry NATO. Jurij Andropov byl rozlícen, ale v podstatě nemohl nic dělat.
Něco však přece: uvedl do stavu bojové pohotovosti celý jaderný arzenál.
Přijal Reaganovu výzvu. Teprve později vyšlo najevo, že v tu dobu měli
Američané pro své jaderné střely zaměřeno 3100 cílů v zemích
Varšavské smlouvy, většinu z nich samozřejmě v SSSR… Andropov byl však
pravděpodobně již rozhodnut zaútočit jako první… Svět zřejmě
zachránila jeho kvalifikace z tajných služeb. Měl několik zdrojů, kterým
skutečně důvěřoval. V dané chvíli dostal z jednoho takového informaci,
že Reagan nenašel odvahu ke vložení svého jaderného kódu do kolotoče
smrti,“ píše Hájek.

Stalin se vymknul z ruky západním iluminátům a vytvořil vlastní projekt
světovlády

Stalin dle Hájka koncipoval druhé iluminátské centrum se vším všudy,
protože se otočil zády k většině zednářů, kteří financovali Lenina a
bolševickou revoluci. „Že se mu to podařilo, dosvědčuje i fakt, že
došlo k rozdělení ‚sféry vlivu‘ – pokud jde o bankéře. Evropští
Rothschildové od té chvíle patřili jemu, zámořští Rockefellerové
ovládli Západ. Stalin se tak stal rovnocenným konkurentem americké
iluminátské centrály. Dokonce tu svou rovněž na Leninových základech
institucionalizoval. Kominterna (Komunistická internacionála) se stala
protikladem americké ‚Headquarters‘ iluminátů – FEDu (Federální
rezervní banky), kterou Rockefellerové a spol. ukradli Američanům před
Vánocemi roku 1913,“ píše Hájek.

Putin se podobá Stalinovi v tom, že se evropským a americkým iluminátům a
zednářům vymkl z kontroly a jde vlastní cestou. Putin dle něho možná
přece jen udržuje alespoň přátelské vztahy s tradičně proruskými
Rothschildy.

Zednáři, ilumináti, Vatikán a smlouva se satanem

Hájek rovněž popisuje, jakou roli v antiplánu Zlého hrají ilumináti,
svobodní zednáři a dvě největší „mafiánské“ rodiny Rothschildů a
Rockefellerů. „Mezi členy Velké či Malé rady, Sanhedrinu, která
odsoudila Ježíše Krista k smrti, a současnými iluminátsko-zednářskými
vrcholnými sbory, ovládanými židovskou finanční oligarchií bankéřských
rodin a dynastií, není v principu vůbec žádný rozdíl,“ píše Hájek.

Zednáři podle Hájka pronikli i do nejvyšších pater Katolické církve
včetně papeže Františka, který sám Katolickou církví „pohrdá“.
Viditelným projevem této revoluce uvnitř církve byl Druhý vatikánský
koncil. Projevuje se „teologický, mravní a věroučný rozklad církve“.
Církev ovládly skupiny, „jejichž ‚smlouvy se satanem‘ jsou obzvlášť
ohavné a tragické“. Vatikán je dle něho „postupně zednáři prakticky
ovládnutý“.

„Dnes už se na destrukci biblických pravd podílejí i mnohé ‚katolické‘
elity – poté, co také už nejvyšší patra Vatikánu ovládli (po II.
koncilu v 60. letech) zednáři – v čele s papežem Bergoliem (Františkem),
který se příslušností k této satanské organizaci už ani příliš
netají. Proto jej také ateistická média, katolickou církev vždy
nenávidějící a skandalizující, tolik oslavují,“ píše katolík Hájek.

Panevropa: negroidní eurasijská rasa

Hájek popisuje i plán na vytvoření evropského superstátu, který se má
stát členem světové federace. Podmínkou uskutečnění je plán zakladatele
panevropskhéo hnutí Richarda Coudenhove-Kalergi na vytvoření
euroasijské-negroidní rasy.V knize Praktischer Idealismus (1925) požaduje dle
Hájka Kalergi odstranění národních kultur původních obyvatel Evropy a
vznik nové „negroidní eurasijské rasy“ ovládané elitou, kterou nazývá
německy Führernation (Vůdcovský národ). Připomněl, že populační divize
OSN (UNPD) uvedla již v roce 2000, že „Evropa bude do roku 2025 potřebovat
159 milionů imigrantů“.

„Euro-negroidní rasa, která má být výsledkem těchto rasových
experimentů, je pro totalitní ovládnutí společnosti extrémně důležitá.
Vysoká porodnost způsobí, že již během jedné či dvou generací se
původní bělošská většina stane menšinou. V důsledku toho – i kdyby
nadále formálně fungovaly demokratické principy – bude přehlasovatelná.
Ztratí tedy poslední nástroj, jak se byť jen teoreticky domoci svých
někdejších práv a svobod,“ upozorňuje Hájek, který píše o „letitém
zednářském spiknutí na úplné mocenské ovládnutí Evropy“.

11. září, arabské jaro, Islámský stát a migrační vlna

Americké 11. září 2001 je dle Hájka ve skutečnosti dílo amerických
tajných služeb řízených „elitami NWO“. Bylo záminkou k dobytí (a
rozbití) „neposlušných“ států na Blízkém a Středním východě a na
severu Afriky – jednak z hospodářských důvodů (ropa), „jednak jako
východisko pro start revoluční metody rozpuštění historických národů a
států v novém rasovém, náboženském a kulturním kotli s pomocí
imigrantské invaze do Evropy“. USA dle něj společně s Tureckem stvořily
Islámský stát.

„Tři měsíce před ‚útokem‘ prodal Rockefeller jednu ze svých mnoha
dalších newyorských nemovitostí – slavné ‚Věže‘ Světového
obchodního centra – právě ty budovy, které měly za pár týdnů vyletět
do povětří. Aby nabyvatel nebyl škodný, byly mu na stejnou miliardovou ‚nákupní
cenu‘ současně pojištěny – světe žasni nad tou prozíravostí – ‚proti
teroristickému útoku‘(!),“ píše Petr Hájek.

Kontrarevolucionáři, kteří stojí proti Novému světovému řádu, jsou
označováni jako „extremisté, xenofobové, fašisté, nenávistníci,
nesnášenliví ne-humanisté, nebezpeční šílenci“. „Vlády z ‚bezpečnostních
důvodů‘ přijmou opatření na omezení internetu, nezávislé weby,
takzvaně extremistické, xenofobní či proruské, budou vypnuty. Jediné
dostupné ‚informace‘ poplynou z oficiálních zdrojů a bude je mít plně
v rukou Kavárna,“ varuje Hájek.

Elity Nového světového řádu uzavřely „kontrakt s ďáblem“. Rudá
kráva Šiklová

Elity Nového světového řádu podle Hájka uzavřely „kontrakt s ďáblem“
„ve smrtícím přesvědčení o své nadřazenosti, o ‚nadčlověčenství‘
“ a pokračují ve dvou projektech Hitlera: vytvoření sjednocené Evropy a
nové rasy (i když jiné), a dobytí Ruska.

Hájek věnuje dost prostoru i Václavu Havlovi a přidává historku, jak „vzniklo“
Havlovo pověstné srdíčko: „Marta Kubišová… procházela mnoha
životními svízelemi, takříkajíc nesla svůj kříž. Jako katolička v tom
viděla něco z utrpení Panny Marie – a proto za svůj podpis začala kreslit
mariánské (mečem žalu nad Kristovým umučením) probodené srdíčko.
Havlovi se ten ‚znak‘ velmi líbil a opakovaně ji nepřímo žádal, aby mu
ho přenechala. Marta však na to ostentativně nereagovala – a tak jí ho
prostě vzal. Začal se jím podepisovat – ‚odpreparoval‘ z něj ovšem
ono probodení, které odkazovalo ke Kristu.“

„Hlavními esy v ‚mravní a etické policii‘ rekrutované z Havlových
disidentských struktur po roce 1989, kteří soudili národ za ‚zbabělost a
nečinnost‘ v letech normalizace, byli (a jsou) typicky takoví obři
svědomí, jako ‚socioložka‘ Jiřina Šiklová. Jako mladá komunistka si v
divokých padesátých letech na Filosofické fakultě UK vysloužila od
ostatních studentů přezdívku ‚rudá kráva‘, neboť šla po krku ‚ideově
nepevným‘,“ říká Hájek a v podobném směru hovoří i o europoslanci
TOP 09 Jaromíru Štětinovi.

Hájek varuje před virtuálním světem internetu, který pokřivuje naše
vidění reálného světa a současně před novými moderními technologiemi,
které nás činí velmi zranitelnými v okamžiku, kdy přestanou kvůli
očekávané katastrofě či konfliktu fungovat. Hovoří o Overtonových oknech,
kdy se věci, které byly dříve považovány za zvrácené, postupně
salámovou metodou stávají součástí mainstreamu. Též se obsáhle zabývá
otázkou zdravotnictví, které je stále dražší a dražší a farmaceutické
firmy nás za drahé peníze otravují jedy.

Bez ukotvenosti ve vertikále křesťanského kříže nemůže podle Hájka
člověk pochopit skutečnost, přicházíme o ten nejpodstatnější rozměr
existence.

Ukázky z knihy Smrt ve věži

Řím ohrožovali barbarští Vandalové, přesvědčení, že mají plné
právo zmocnit se majetku bohaté civilizace a zlikvidovat přitom její občany.
Vytvořili si základnu v Kartágu, odkud se plavili do Itálie. Skoro jako to
známe dnes, jen s tím rozdílem, že jim v tom nepomáhaly Američany placené
„neziskovky“, protože kontinent za oceánem ještě obývali indiáni – a
ti se starali o své....Na našich hranicích (které ve skutečnosti už
neexistují) stojí miliónové hordy vandalů. A ve vzduchu je opět cítit
válka.

Neformální komunita myslících má za to, že Evropská unie je vězením
národů. Soudí, že jejím smyslem je likvidace historických evropských
států a jejich dějinně zakotveného „politického lidu“, jejž má
nahradit projekt „nového evropského člověka“, rasově namixovaného „euro-negroidního“
křížence kombinovaného s arabským (semitským) genofondem. To vše (kromě
jiného) kvůli tomu, aby se smazaly odlišnosti od americké multi-rasové a
multi-kulturní „anti-historické“ společnosti. Jen tak prý bude možno
obě mohutná uskupení (Spojené státy evropské a americké) propojit v jeden
obří „správní celek“. Což je základ Světové vlády, konečný cíl
takzvaného Nového světového řádu (NWO), s nímž se ovšem ti deviantní
„konzervativní blouznivci“ rovněž nechtějí smířit.

Pouze ti opravdu mocní a majetní se živí nadějí na přežití podloženou
čímsi reálnějším: „klíči“ k přísně utajeným, důmyslně
zbudovaným „Archám posledního dne“, které je mají uchránit před
globální válečnou či přírodní katastrofou. Takové moderní zázraky
skutečně existují a pro nějakou verzi konfliktu (či ničivé vesmírné
události) mohou technologicky skvěle vybavená zařízení pro první chvíli
zamýšlený účel splnit. A mnohá jsou skutečně zbudována na odlehlých
místech planety, kam by podle stratégů zkázy válečný příboj neměl „došplíchnout“.

Snadno může dojít k tomu, že muslimská (takzvaně migrantská) invaze a
islamistické masakry z ní pramenící se v nějaké chvíli stanou záminkou k
vyhlášení výjimečného stavu v jednotlivých státech – nebo dokonce v
celé Unii – a k odkladu voleb na neurčito.

Například teroristické masakry, které jsme v posledních měsících a
letech viděli, byly při vší své zrůdnosti pořád jen „opatrnými“
testy, co veřejnost ještě unese, aniž by se její významnější části
radikalizovaly. Pokud nebyly inspirované, či přímo řízené speciálními
tajnými službami, pak alespoň o těch větších tyto služby věděly – a
přesto je nechaly proběhnout. Jde o „adaptované“ reprízy slavné
premiéry z 11. září 2001, která stvořila pojem „islámský terorismus“
a současně odstartovala vrcholnou fázi moci mediokracie.

Na pořadu dne na evropském kontinentě je tedy něco opravdu „velkolepého“,
co umožní šok z brexitu přebít. Můžeme jen spekulovat, zda to bude něco
typu otrávené vody ve velké metropoli (spíše však v několika současně)
s tisíci či desetitisíci mrtvých, nebo jestli „scenáristé“ přikročí
k ještě radikálnějším představením – typově třeba až k radiačnímu
zamoření většího území po útoku na jadernou elektrárnu (elektrárny),
respektive vymyslí ještě něco obludnějšího se statisíci, možná až
milióny obětí. Fantazii pro zvrhlosti se v tomto případě meze nekladou.

Počítá se s tím, že mrtvých budou „hory“ – a vláda se zabývá
pouze tím, jak těla v co nejkratším čase „odklidit a zlikvidovat“. A
nejde už o to, ZDA „řízenou“ katastrofu těchto rozměrů zažijeme (u
nás či jinde), ale pouze KDY k ní dojde. Už se čeká pouze na záminku.
Může přijít zítra, nebo naopak prožijeme ještě několik peripetií
taktického „uvolnění napětí“. To však na válečné strategii nic
nezmění. Závod s časem dramatizuje pouze mohutnící „voličská revoluce“.
Ta jediná by mohla reálně všechno podstatně zbrzdit, protože začít
explicitní válečné operace bez podpory alespoň poloviny veřejnosti je
stále ještě příliš riskantní.

Kalouskova hvězda vybledla, přezářená supernovou dalšího z
nastupujících dravců politického byznysu, „který se nezakecá“. Na
scéně „reálné antipolitiky“ ho vystřídalo jeho ještě otrlejší
dvojče – Andrej Babiš. Andrej Babiš se stal faktickým vládcem v zemi.
Policie a prokuratura – zvláště pak její „vítězné složky“, které
puč provedly – získaly s jeho podporou neobyčejnou moc. Režim začal
vyžadovat loajalitu. Kdo se pohybuje ve veřejném prostoru a neskanduje Sláva
EU a Se Spojenými státy na věčné časy, má existenční a kariérní
problémy a sledují ho tajné služby.

Idea opovrženíhodného „malého čecháčkovství“ proti
světoobčanskému, ba přímo vesmírnému „rozměru“ Napoleona z Pražské
kavárny se táhla jako červená nit většinou Havlových častých
znechucených výroků o vlastním národě, jimiž se tento „největší z
kulisáků“ konce 20. století „zasloužil o svobodu a demokracii“.

Protektoři z Bruselu, stejně jako jejich výkonné paže v jednotlivých
členských guberniích, se již ani nesnaží zakrývat totalitní podstatu
režimu. Nové zákony kriminalizující projevy nesouhlasu se státní
doktrínou „posvátného“ homosexualismu a dalších sexuálních deviací,
stejně jako s takzvaným šířením nenávisti k obecně všemu deviantnímu,
k migrantům, k islámu a ostatně i k Evropské unii jako takové, jsou již na
stolech a budou brzy realitou

Václav Havel se nakonec dočkal konce, jenž více než symbolicky ilustruje
politickou i duchovní dekadenci naší epochy. Jeho skandální pohřeb ve
Svatovítské katedrále (skandální proto, že V. H. nebyl pokřtěn) nejenže
veřejnost nepobouřil, ale přijala jej jako samozřejmost, ba jako cosi pro
muže tohoto významu zcela patřičného. Nejvyšší představitel katolické
církve v zemi sloužil mši za nepokřtěného, který vědomě, z vlastního
rozhodnutí odmítl Toho, jehož spásná oběť se v eucharistii stává opět
realitou a jenž je v ní (i fyzicky) tajemně přítomen.Tento rouhavý akt
urážky Boží v přímém televizním přenosu a za účasti zednářských
elit z celého světa byl posledním vykřičníkem, který Leverkhün z Prahy
ovšem již nenapsal na poslední řádku notové osnovy své závěrečné
disharmonní (atonální) skladby. Šlo o podpis, kterým stvrdili ti, kteří
jeho „faustovskou smlouvu“ zdědili a převzali, své následnictví…
Zbývá vzpomínka na „královský“ pohřeb v katedrále, k němuž se sjela
světová politická a zednářská elita.

Americká a evropská iluminátská centra, ovládaná hlavními rodinnými
dynastiemi bankéřů, zafinancovala Lenina a vyzbrojila bolševickou revoluci.
Rozvrácená země už nebyla schopna vzdorovat. Po vyvraždění carské rodiny
už byla cesta otevřena dokořán.

(Stalin) myšlenku na komunistickou utopii definitivně opustil. Bez složitých
a falešných ideologických teorií vytvořil namísto toho zvláštní,
nesmírně životaschopný hybrid, který nelze asi definovat přesněji než
jako „státní kapitalismus“ – jenž začal brzy nečekaně tvrdě
soutěžit s „voluntaristickým“ kapitalismem ovládajícím Západ.

Posvátná lidovláda je od samého počátku pragmaticky vymyšlený podvod,
který ovšem v počátcích (kromě efektu novosti) měl alespoň jistou míru
uvěřitelné přesvědčivosti – dokud byl aplikován v suverénních
státech. Proto za něj mnozí důvěřiví občané tak upřímně bojovali a
dokonce obětovali své životy ve válkách (občanských i imperiálních).

Svobodní zednáři se časem dostali do područí iluminátů. Jejich
organizaci ilumináti postupně infiltrovali a ovládli, byli mafií
organizovanou přísně hierarchicky a od členů svých lóží – bez ohledu
na úroveň „zasvěcení“ – vyžadovali totální disciplínu a
mlčenlivost. Šlo o mafii v onom nechvalně známém významu, který pro
zločinecké organizace tohoto typu používáme dnes.

Lenin byl trojským koněm evropských (a z menší části i amerických)
zednářů. Gruzínský diktátor totiž naprosto změnil paradigma – a
udělal mnohem víc, než se mu v učebnicích Západu přičítá (a vyčítá):
byl to on, kdo zmuchlal a zahodil všechny (nepsané) Leninovy smlouvy s
hlavními západními „protektory“ a financiéry domnělé „lidové
revoluce“. Kdo se obrátil zády k zednářům a iluminátům – a nevázán
ničím a nikým vytvořil skutečné „druhé centrum“ v přípravě
světovlády.

Stalin byl fantastická postava. Patrně nejsložitější a současně nejvíce
dezinterpretovaná vůbec… Stalin je na Západě o to více předmětem
nevídané, ubohé a primitivní „osvětimské lži“. Jako každý, kdo
soudruhům v zednářské zástěře vyrazil z rukou zbraně. A zesměšnil je.
A protože je dokázal vraždit ještě rychleji a bezohledněji, než to stihli
oni, přežil dostatečně dlouho na to, aby dramaticky naboural jejich plány…
Aby to všechno mohl provést, musel mít krytá záda na Západě. To mu
poskytli Rothschildové. Po zlikvidování NEPu vytlačil všechny ostatní „žraloky“
– kromě Rothschildů. Zůstali s ním „potichu“ až do konce, ba i po
něm. Věnovali se těžbě zlata a surovin v „rozumném“ měřítku – a
opláceli mu financováním zbrojení a vlivem v zemích, které ovládali, tedy
především v Británii a Francii.

Churchill by nikdy za druhé světové války neposkytl Sovětskému svazu tolik
zbraní a dalšího vojenského materiálu (pokud vůbec), kdyby ho k tomu
nepřiměli Rothschildové, na jejichž financování byl zase závislý on.
Britský premiér si totiž od počátku války hrál s představou, že v
některé její fázi, poté co se podaří odstranit Hitlera a jeho
nejvěrnější, se spolu s Američany spojí s Německem a Heartland ovládnou.
Byli to právě Rothschildové, kteří Stalina včas varovali. A byli to
rovněž oni, kdo ho informovali o Churchillově plánu na dobytí Sovětského
svazu „obrácením spojeneckého vektoru“.

Demokracie je obecně čirá utopie, ve společnosti řízené manipulacemi
mediokracie pak zvlášť. Právě na této iluzi demokracie postavilo svou moc
iluminátsko-zednářské křídlo, jehož hlavním „stanem“ se staly
Spojené státy – které se ostatně k zednářskému „původu“ otevřeně
hlásí (například i na svých bankovkách a státním znaku). Smyslem je, aby
lidé „svobodně“ zvolili své vlastní otroctví.

Počátky iluminátů i zednářů jsou jak známo primárně spojeny s
významnými osobnostmi Vyvoleného národa. Jejich současnost právě tak.

Může se zdát poněkud nepochopitelné, že ač za Hitlerovým vzestupem
odevšad vyčuhovaly peníze (především) od mocných amerických židovských
bankéřů, podporu mu neodmítli, ani když dal najevo, že míní s
evropskými Židy zatočit poměrně brutálně… Rockefellery a spol. osud
jejich trpících evropských bratří zjevně příliš nezajímal.

Slovany a další „méněcenné“ likvidoval Hitler přímo „v terénu“...
A šlo rovněž o statisíce a milióny lidí, převážně Slovanů. Přesto
nikdo nehovoří a nesklání se v pravidelných pietních tryznách nad „slovanským
holokaustem“. Řeč je již po desetiletí výhradně jen o židovském
utrpení. V případě pokleslejších politických kampaní snad ještě o
cikánském, protože je to dobrá příruční střelná zbraň pro
teroristické jednotky multikulturalismu.

Přesně tak zní „nabídka“ politických programů hlavních stran: Máš
chuť volit socialisty, slibujícím rozdat slabším sociálním vrstvám
peníze, které si stát vypůjčí? Musíš s tím také koupit „pokrokovou
vizi multikulturní společnosti“, jež je v programu někde na desátém
místě, stejně jako „povinné kvóty pro ženy“ ve vedoucích pozicích,
adopci dětí homosexuály, „boj proti globálnímu oteplování“ či „hlubší
integraci v Evropské unii“. Hlavním zájmem voliče tohoto typu jsou
samozřejmě peníze, jelikož prostě bude žít lépe, přestože na svou
představu „lépe“ si z jakýchkoli důvodů (třeba i objektivních a
nezaviněných) neumí, nemůže, nebo prostě ani nechce rychle vydělat. Něco
tak „nehmotného“ jako multi-kulti, homo-adopce, ženské kvóty,
oteplovací či integrační žvásty ho vůbec nezajímají. Koupí mrkev,
protože jinak se k pomerančům pro děti nedostane.

Husité znamenali pro náš stát a národ počátek katastrofy. Něco jako
regionální jaderná apokalypsa té doby. Zběsilá „lidová“ revolta
zmanipulovaných a potřeštěných Adamitů (a spol.) proti Římu měla temné
inspirace, které kvůli svým politickým ambicím zasel do skvěle
prosperující země Jan Hus.

Hus byl teologická nula, obratný opisovač a aplikátor Viklefových 33
rouhačských tezí ke svým politickým ambicím. Zakomplexovaný človíček z
malého města, milující především dobré jídlo (což způsobilo jeho
obezitu) a levnou popularitu (což ho přivedlo na hranici).

Nastupující totalita – kvalitativně nesrovnatelná a nesrovnatelně
nebezpečnější než ta, kterou jsme v listopadu 1989 domněle opustili –
má jen jinou tvář. Zatím si „dovnitř“ udržuje tu napohled „lidskou“.
Nemůže však svou pravou podstatu zamaskovat v „mateřském znaménku“
znaku každé bolševické totality – v propagandistickém mediálním
ovládání většinové společnosti. To je důvod, proč mluvíme o
mediokracii – i s vědomím, že ve skutečnosti nevládnou média, ale ti,
kteří je přes jejich oficiální vlastníky z hlubokého pozadí a
příšeří utajených „headquarters“ řídí: Zednářská Internacionála
v epoše po „konci dějin“, v podobě „ekumenické konvergence“
komunismu s kapitalismem.

Politika je konspirace ze své podstaty – a byla vždy. Politická spiknutí
procházejí dějinami člověka od počátku. A protože „čtěme Bibli, tam
to všechno je“, v mnoha příbězích nás o to „informuje“ už biblický
Starý zákon. A konspirace proti mystickému Tělu Božímu, katolické Církvi,
se stala hlavním bodem dlouhodobého plánu Iluminátů – ideových strůjců
revoluce – na ovládnutí světa. Plánu doložitelného důkazy a dokumenty.
Plánu, který Druhým vatikánským koncilem v šedesátých letech minulého
století vstoupil do své finální fáze.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Vy novinářští supi! Vlasta Ransdorfová už nemůže mlčet: Osudný den
jejího manžela, pokecaná košile, zamlčené důkazy

ROZHOVOR Za necelé dva měsíce po zatčení v curyšské bance europoslanec
Miloslav Ransdorf zemřel. Po deseti měsících od jeho smrti se objevila jeho
fotografie, na které hovoří s novinářem, když přichází do pražského
sídla KSČM vysvětlit své zadržení ve Švýcarsku, jako vítězná v
kategorii Lidé, o kterých se mluví v soutěži Czech Press Photo. „Je to
fotografie člověka, kterého novinářští supi trhali na kusy po celých
dvacet šest let jeho politické kariéry,“ říká paní Vlasta Ransdorfová,
vdova po zesnulém europoslanci. Jeho blízcí, přátelé už mají po všem,
co se stalo, jen tato slova: „Je to sprosté svinstvo na objednávku.“
Vyšetřování smrti europoslance není ukončeno, odpovědi na řadu otázek
chybí.

V letošním ročníku Czech Press Photo byla v kategorii Lidé, o kterých se
mluví, vybrána fotografie, na níž europoslanec Miloslav Ransdorf přichází
do pražského sídla KSČM vysvětlit své zadržení ve Švýcarsku. Je
evidentní na první pohled, že se pan Miloslav Ransdorf v době pořízení
fota necítil dobře. Jak si vysvětlit, že tento snímek byl do soutěže
zařazen a porota ho vyhodnotila jako nejlepší v kategorii?

Jak si to vysvětlit? No, jak fotografové, tak členové poroty jsou na něčí
výplatní pásce a kopou za něčí tým, že. Chci je z tohoto místa
upozornit, že snímek mého zbědovaného, zničeného manžela dali do
špatné kategorie. Nepatří do kategorie Lidé, o kterých se mluví, ale do
kategorie Lidé, o kterých lžeme, popřípadě do kategorie Události, do
kterých nešťouráme.

Porotce Ed Kashi se vyjádřil: „Fotografii, na kterou nemůžu zapomenout, je
fotografie českého politika Miroslava (sic) Ransdorfa, který vypadá jako
bezdomovec s tváří klauna. Je to moment ztělesňující člověka, který
byl zostuzen. Je to tvář člověka, jehož život skončil.“

Ráda bych autorovi fotky i porotě připomněla, čím můj manžel právě
prošel a na co by nejen oni rádi zapomněli: Míla šel do švýcarské banky
s plnou mocí, která ho opravňovala k navázání kontaktu (ne k výběru
peněz). Místo jednání s bankovním úředníkem byl zatčen, strávil ve
vazbě tři dny a dvě noci, nebyly mu poskytnuty všechny potřebné léky,
ačkoli je měl ve svém vozidle (!), byl mu odepřen jakýkoli telefonní
kontakt, dokonce i s rodinou. Po propuštění, kdy byl ve špatném fyzickém
stavu a silně rozrušen, musel odřídit mnohahodinovou cestu do Prahy. A
věděl, do čeho jede a co ho čeká – že je na něj nachystán
bezprecedentní mediální lynč a snůška nehorázných lží, které nebude
moct vyvrátit, protože mimo jiné nemá coby dlouholetá politická persona
non grata přístup do masmédií. Takže, pane Kashi, vlastně máte pravdu, je
to fotografie člověka, který byl zostuzen. Není to ale fotka člověka,
který SE ZOSTUDIL. To je totiž zásadní rozdíl. Je to fotografie člověka,
kterého novinářští supi trhali na kusy po celých dvacet šest let jeho
politické kariéry. Fotografie člověka, který je vyčerpáním úplně mimo,
člověka nemocného, vyždímaného do poslední kapky energie, na konci
fyzických i psychických sil, ale stále se nevzdávajícího, stále ještě
vzdorujícího. Protože kdyby se manžel vzdal, tak by před tu zběsilou
novinářskou sběř vůbec nepředstoupil.

Už nebudu mít příležitost, a tak chci ještě vysvětlit tolik propíranou
manželovu špinavou košili. Anonymní diskutéři na internetu o mně psali
jako o cuchtě, která nedohlédne ani na manželovo čisté oblečení. Nemohla
jsem na to dohlédnout, protože jen co se manžel dostal po propuštění k
mobilu, velmi důrazně naléhal, abychom se dcera a já okamžitě sbalily a
odjely z domu kvůli tomu, že se presstituti chystají i na nás. Na jednu
stranu jsme udělaly dobře, protože na obtěžování jim zbyli jen sousedi v
ulici. Na druhou stranu si vyčítám, že jsem nezůstala, protože kdybych
viděla, v jakém stavu se manžel vrátil, okamžitě bych ho dotáhla i přes
jeho případný nesouhlas do nemocnice na vyšetření. Ta tolik vysmívaná
zašpiněná košile naprosto přesně ilustruje, v jak hrozném stavu Míla byl,
když jel do jámy lvové na ÚV.

Jak reagovali na tuto skutečnost vaši blízcí nebo známí?

Mílovi i mí přátelé a známí se vyjádřili stručně a unisono: je to
sprosté svinstvo na objednávku.

Vy jste se dopisem obrátila na poslance, ve kterém píšete v souvislosti s
vaším manželem: „Okolnosti, které vedly k jeho úmrtí, byly podezřelé a
stále je vyšetřuje kriminální policie ČR.“ Máte nějaké další
informace, nebo stále není šetření ukončeno? A na koho konkrétně jste se
tímto dopisem obrátila?

Kriminální policie je aktivní a vyšetřování stále probíhá. Ale na mé
otázky, které směřují do diplomatických řad a které se týkají jejich
nepochopitelné pasivity během manželova zatčení, jsem nedostala ani jednu
odpověď. A to 22. listopadu uplynulo už deset měsíců od manželova úmrtí.
Dopis, na který se ptáte, jsem poslala na e-mailovou adresu předsedy
parlamentu Hamáčka s žádostí, aby jej rozeslal všem poslancům. Snad se
tak stalo.

VIDEO: Smuteční projevy Vlasty a Anety Ransdorfových při rozloučení s
Miloslavem Ransdorfem

Zmiňovala jste to v první odpovědi a také z dopisu, který jste zaslala
poslancům, vyplývá, že jste přesvědčena o tom, že na fatálním
podlomení zdraví pana Miloslava Ransdorfa se podepsalo to, že mu ve vazbě
byly odepřeny léky. Bylo tohle nějak řešeno nebo dostala jste v této
souvislosti nějaké vysvětlení od kohokoli?

Neexistuje diabetik a hypertonik, kterému by neuškodila několikadenní vysoce
stresová situace, vyhrocená vynecháním některých léků. Víte, já
pořád čekám na předložení triviálního důkazu: na porovnání léků,
které měl manžel předepsané a které pravidelně užíval, s léky, které
dostal ve švýcarské vazbě. To je podle mého názoru klíčový bod, který
objasní, jestli bylo s léky vše v pořádku, jak tvrdí švýcarská policie,
nebo nebylo, jak tvrdil Míla. Proč k tomuto jednoduchému srovnání dvou
výpisů dosud nedošlo, si nedovedu vysvětlit.

Vy jste požádala o pomoc při získání informací o průběhu šetření už
dříve předsedu vlády Bohuslava Sobotku, předsedu Poslanecké sněmovny Jana
Hamáčka, ministra vnitra Milana Chovance a ministra zahraničí Lubomíra
Zaorálka. Odpověděl vám někdo z nich?

Odpověděli mi tehdy všichni zmínění pánové. První tři ve smyslu, že
nemají kompetence, z ministerstva zahraničí jsem dostala příslib do
budoucna, že se pokusí navázat kontakt se Švýcarskem. Podle mého je míč
jednoznačně na švýcarské straně. Stačí, aby Švýcaři vysvětlili, na
základě čeho banka odmítla s manželem jednat. Proč banka zavolala policii.
Z jakého důvodu byl tři dny zadržen ve vazbě. Jaké léky ve vazbě dostal.
Dále aby ukázali, v čem byla plná moc, kterou manžel měl, falšovaná. A
aby zveřejnili bankovní kamerové záznamy, které potvrdí/vyvrátí
manželovo údajné agresivní jednání.

Po všem, co se stalo, jsme si v květnu mohli přečíst v médiích: „Švýcarská
prokuratura zrušila trestní řízení v případu bývalého českého
europoslance Miloslava Ransdorfa a tří Slováků, kteří byli loni v prosinci
zadrženi v curyšské bance kvůli podezření z finančního podvodu.“ Co k
tomu s odstupem času říci?

Míla až do své předčasné smrti stále opakoval, že se ničeho
nezákonného ani nemorálního nedopustil, a byl přesvědčen, že obvinění
bude v tichosti staženo. Opět měl pravdu. Já k tomu dodám, že manžela
barnumským způsobem dehonestovala a ostouzela – čest výjimkám –
prakticky všechna česká média. Bohužel sdělovací prostředky, které
informovaly o zrušení trestního řízení (a všechny velmi, velmi decentně),
spočítáte na prstech jedné ruky.

Archivovaný profil Miloslava Ransdorfa na PL:

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Výsměch studentům a Petru Pithartovi a jiná, hodně smutná vzpomínka na
rok 1989. Lidé u TV nemlčí, píší...

Ohlasy na dnešní dění a připomínky 17. listopadu 1989 plní facebook. Mimo
jiné se vyjádřili i politolog Tomáš Haas či bývalý radní pro
rozhlasové a televizní vysílání Petr Štěpánek.

„Celou dobu od 17. listopadu až do Vánoc jsem proseděl a proležel u
televize v Kanadském Torontu a byl jsem úplně bez sebe údivem a radostí.
Věděl jsem, že systém, který byl nazýván socialismem, musí jednou
skončit, protože není schopen splnit své vlastní deklarace a mění je v
pravý opak. Slova jako ‚svoboda‘ a ‚demokracie' v něm, jako u Orwella,
nabyla nového významu, přesně opačného, než znamenala kdysi. Ekonomika
pracovala z posledních sil, systém neměl budoucnost,“ zmínil úvodem
svých vzpomínek Haas. Dodal, že čekal konec, ale ono to přišlo skoro jako
blesk.

„Měl jsem radost, když Peter Jennings a další moderátoři největších
amerických televizních sítí přenesli své štáby do Prahy a vysílali
hlavní večerní zprávy z balkonu hotelu Jalta a když i vnitroamerické
zprávy dne měly v pozadí sochu sv. Václava a živé Václavské náměstí.
A přiznám se, že jsem mnoho věcí, které tehdy zněly z Prahy, ‚nepřečetl‘
zcela správně. Heslo ‚Nejsme jako oni‘ jsem nepochopil vůbec,“ řekl.
Myslel si, že to znamená, že Češi a Slováci nebudou živelně věšet
komunisty na lucerny a že viníci toho zla, které národ zažíval čtyřicet
let, budou poctivě, spravedlivě a podle zákonů souzeni a odsouzeni. „Že
budou souzeni viníci zločinů, kterých se dopustili na národu a na jeho
občanech a k těm, kdo se osobně neprovinili, bude národ velkorysý. Že se
budeme společně snažit zahojit rány, které národ rozdělovaly,“ zmínil.
Dopadlo to podle něj jinak. Ze skutečných zločinců nebyl odsouzen podle
něj nikdo, třetině národa je pak vyčítáno, že byli ve straně, nebo že
pracovali pro nějakou instituci, kterou si spojujeme s minulým režimem. „To,
co dělali posledních téměř třicet let, neplatí. Jsou to prostě
komunisté a hotovo. Žádný trest viníkům a trochu věčné špíny na
všechny. Promiňte, na všechny ne. Někomu bude členství ve straně
nadosmrti vyčítáno, nebo členství jeho nebo jejího partnera, nebo rodiče.
U někoho to kupodivu nikomu nevadí. A premiérem si zvolíme někoho z StB,“
uzavřel se slovy, že jsme trochu schizofrenní národ. Bývalá mluvčí
Vrchního státního zastupitelství Irena Válová se rozepsala, velmi kriticky,
po zhlédnutí projevů z Albertova. „Přátelé, mám takový dotaz:
Vystoupí v dnešním defilé trapnosti v Praze také někdo jiný než
komunista, příslušník StB, bývalý komunista a současný akademický
kariérista nebo student právě prolézající řití establishmentu, to
znamená těm výše jmenovaným? Nevíte, jaký je další program? Jsem
poněkud zmatena, začala jsem si totiž poslouchajíce ty proslovy připadat
jako 17. listopadu 1989,“ rýpla. Na Albertově vystoupili rektor Univerzity
Karlovy Tomáš Zima, rektor Masarykovy univerzity Brno Mikuláš Bek či
expremiér Petr Pithart. „Poslouchám tu ‚petici‘ z Albertova. Já se
řežu. Já vidím sjezd SSM, či shromáždění studentů k výročí VŘSR...“
rýpl si rovněž do shromáždění na Albertově Petr Suchánek. Servítky
vůči dalšímu vystupujícímu, studentu Lukáši Kostínkovi z Právnické
fakulty UK, si nebral ani spisovatel Bruno Solařík. „Na Albertově dnes
nějaký studentský euroúředník jménem Lukáš Kostínek se sebevědomým
výrazem elitního předpapaláše přečetl z papíru projev, za který by se
nemusel stydět kterýkoli místopředseda okresní organizace SSM před rokem
1989, a tu hanebnou snůšku výchovných floskulí à la ‚Vzdělávejme se!‘
a ‚Neseďme doma‘ zakončil supernarcistním výrokem: ‚Já sám se tím
snažím řídit. A co vy?‘ Pokud jde o mě – známého odpůrce násilí
–, kopl bych ho do koulí a šel bych si po své práci. A co vy?“ otázal
se. Bývalý radní pro rozhlasové a televizní vysílání Petr Štěpánek
připomněl na svém facebookovém profilu dva texty o Petru Pithartovi, které
proti němu napsal v roce 2000. „Křesťanskou církev vystavěl svatý Pavel
poté, co se udála jeho přeměna z krvavého křesťanobijce Šavla v
zapáleného šiřitele nové víry Pavla. I z Písma se tak dozvídáme, že
člověk má právo během života změnit své názory. Jenže by se to asi
nemělo dít příliš často. I svatý Pavel prodělal přeměnu pouze jednu.
Když se tak rozhlížím po některých našich politických borcích, musím
konstatovat, že svatého Pavla strčí hravě do kapsy,“ uvedl mimo jiné k
„politické turistice“. „Takoví větry ošlehaní političtí turisté
zvládnou během svých několika politických kariér třeba takovouhle
anabázi: KSČ, OF, OH, SD, SD-LSNS, KDU-ČSL. Dvacet jedna písmen, skoro celá
abeceda. Političtí turisté se však ke svým výkonům obvykle nehlásí.
Naopak. Z jejich úst se vám dostane vysvětlení, že se vlastně po celou
dobu jednalo o jednu partaj, jedny a tytéž lidi. A říkají to i v
případech, kdy to objektivně není pravda,“ podotkl Štěpánek. „Ne,
opravdu nikomu nevyčítám, že během svého života změnil názory. Dokonce
se ani nepohoršuji nad tím, když se taková změna názorů projeví –
pokud se to neděje příliš často – jako výměna politického dresu. Vadí
mi však lidé, kteří si o sobě myslí, že za všech okolností a všech
režimů jsou to právě oni, kdo jsou povoláni a vyvoleni, aby na kůru
zpívali první hlasy,“ uzavřel. Celé příspěvky: Tomáš Haas Co jsem
dělal 17. listopadu? Já jsem celou dobu od 17. listopadu až do Vánoc
proseděl a proležel u televize v Kanadském Torontu a byl jsem úplně bez
sebe údivem a radostí. Věděl jsem, že systém, který byl nazýván
socialismem musí jednou skončit, protože není schopen splnit své vlstní
deklarace a mění je v pravý opak. Slova jako "Svoboda" a "Demokracie" v něm,
jako u Orwella, nabyla novéhovýznamu, přesně opačného než znamenala kdysi.
Ekonomika pracovala z posledních sil, systém neměl budoucnost. Čekal jsem
konec, ale myslel jsem si, že systém se bude muset změnit a že bude změny
odmítat tak dlouho, jak to jen půjde. A že se bude pomalu a se strachem z
každé malé odkládané změny. A že pomalu "vyšumí do ztracena" a já se
toho asi ani nedožiji. A pak to přišlo, skoro jako blesk. A já jsem udělal
to jediné, co jsem udělat mohl. Seděl, nebo ležel u televizoru a fandil.
Bylo to napínavé. Měl jsem radost, když Peter Jennings a další
moderátoři největších amerických televizních sítí přenesli své
štáby do Prahy a vysílali hlavní večerní zprávy z balkonu hotelu Jalta a
když i vnitroamerické zprávy dne měly v pozadí sochu Sv. Václava a živé
Václavské náměstí. A přiznám se, že jsem mnoho věcí, které tehdy
zněly z Prahy, "nepřečetl" zcela správně. Heslo "Nejsme jako oni" jsem
nepochopil vůbec. Myslel jsem si naivně, že to znamená, že Češi a
Slováci nebudou živelně věšet komunisty na lucerny a že viníci toho zla
které národ zažíval čtyřicet let budou poctivě, spravedlivě a podle
zákonů souzeni a odsouzeni. Že budou souzeni viníci zločinů kterých se
dopustili na národu a na jeho občanech a k těm, kdo se osobně neprovinili
bude národ velkorysý. Že se budeme společně snažit zahojit rány které
národ rozdělovaly. Dopadlo to jinak, odsouzen nebyl ze skutečných zločinců
nikdo, třetině národa ještě po téměř třiceti letech vyčítáme, že
byli "ve straně", nebo že pracovali pro nějakou instituci, kterou si
spojujeme s minulým režimem. To, co dělali posledních téměř třicet let
neplatí. Jsou to prostě komunisté a hotovo. Žádný trest viníkům a trochu
věčné špíny na všechny. Promiňte, na všechny ne. Někomu bude členství
ve straně nadosmrti vyčítáno, nebo členství jeho nebo jejího partnera,
nebo rodiče. U někoho to kupodivu nikomu nevadí. A premiérem si zvolíme
někoho z STB. Jako národ jsme trochu schizofrénní. Irena Válová Přátelé,
mám takový dotaz: Vystoupí v dnešním defilé trapnosti v Praze také někdo
jiný, než komunista, příslušník stb, bývalý komunista a současný
akademický kariérista nebo student právě prolézající řití establihmentu,
to znamená těm výše jmenovaným? Nevíte, jaký je další program? Jsem
poněkud zmatena, začala jsem si totiž poslouchajíce ty proslovy připadat
jako 17. listopadu 1989. Petr Suchánek Poslouchám tu "petici" z Albertova. Já
se řežu. Já vidím sjezd SSM, či shromáždění studentů k výročí VŘSR....
Bruno Solařík

Na Albertově dnes nějaký studentský euroúředník jménem Lukáš Kostínek
se sebevědomým výrazem elitního předpapaláše přečetl z papíru projev,
za který by se nemusel stydět kterýkoli místopředseda okresní organizace
SSM před rokem 1989, a tu hanebnou snůšku výchovných floskulí à la „Vzdělávejme
se!“ a „Neseďme doma!“ zakončil supernarcistním výrokem: „Já sám
se tím snažím řídit. A co vy?“ Pokud jde o mě – známého odpůrce
násilí –, kopl bych ho do koulí a šel bych si po své práci. A co vy?

Petr Štěpánek

Pravdoláskovní lžinenávistníci opět do popředí vystrkují Petra Pitharta.
Moc se u toho bavím. Tyhle dva textíky jsem o něm napsal v roce 2000, když
jsem proti němu na Chrudimsku kandidoval do Senátu.

Petr Pithart napsal pro Noviny Chrudimska (15. 4. 2000) moc pěkný článek o
tom, že je třeba před senátními volbami vést férovou kampaň a nedávat
rány pod pás. Nejen proto, že se to "nemá", ale hlavně, abychom my
kandidáti neotrávili lidi. Což o to, se vším, co napsal, naprosto
souhlasím. Jenže! Petr Pithart v roli propagátora férovosti píše, jak na
toto téma už hovořil s panem Šloufem – kdesi jsem si přečetl, že spolu
povečeřeli – a že se také setkal s panem Peckou a velmi krátce i se mnou.
A to je právě to, co mě poněkud zaráží. Kdyby také alespoň jednou
větou čtenářům prozradil, o čem jsme spolu mluvili, ani by mě nenapadlo
psát tuto reakci. O co jde? Hned při oznámení své kandidatury o mně
vypustil do světa, respektive do televize, rádíí a novin neférovou, leč
docela "šikovně" motivovanou lež. A pak se mi – pro změnu – mezi
čtyřma očima omluvil. Článek pro Noviny Chrudimska ale napsal pěkný!

Křesťanskou církev vystavěl svatý Pavel poté, co se udála jeho přeměna
z krvavého křesťanobijce Šavla v zapáleného šiřitele nové víry Pavla.
I z Písma se tak dozvídáme, že člověk má právo během života změnit
své názory. Jenže by se to asi nemělo dít příliš často. I svatý Pavel
prodělal přeměnu pouze jednu. Když se tak rozhlížím po některých
našich politických borcích, musím konstatovat, že svatého Pavla strčí
hravě do kapsy. Pro jejich způsoby se ujalo docela hezké přirovnání, mezi
lidmi se tomu říká politická turistika. Takoví větry ošlehaní
političtí turisté zvládnou během svých několika politických kariér
třeba takovouhle anabázi: KSČ, OF, OH, SD, SD-LSNS, KDU-ČSL. Dvacet jedna
písmen, skoro celá abeceda. Političtí turisté se však ke svým výkonům
obvykle nehlásí. Naopak. Z jejich úst se vám dostane vysvětlení, že se
vlastně po celou dobu jednalo o jednu partaj, jedny a tytéž lidi. A říkají
to i v případech, kdy to objektivně není pravda. Ne, opravdu nikomu
nevyčítám, že během svého života změnil názory. Dokonce se ani
nepohoršuji nad tím, když se taková změna názorů projeví – pokud se to
neděje příliš často – jako výměna politického dresu. Vadí mi však
lidé, kteří si o sobě myslí, že za všech okolností a všech režimů
jsou to právě oni, kdo jsou povoláni a vyvoleni, aby na kůru zpívali první
hlasy.

A tenhle článek je z letošního roku, ale vrací se k témuž:

Jak Pupíkovi koupili předsednictví v Senátu aneb Dobrá rada od knížete

Občas člověk z ničeho nic narazí na příběh nadmíru povedený. Tenhle je
z roku 2000, takže vlastně ještě z minulého století, ba přímo
tisíciletí. Přesto je stále aktuální. Zvláště pak, když zjistíte, že
v něm spoluúčinkujete. Sice jen ve vedlejší roli, ale i to se počítá. A
především, když se po šestnácti letech dozvíte pointu. To bylo tak:

Zrovna čtu memoárovou knížku Zdeňka Mahlera „...ale nebyla to nuda aneb
Poznámky pod čarou života“. A najednou se nestačím divit. Na stránce 229
se Mahler mračí nad realitou a praxí naší politiky a ilustruje to mimo
jiné touhle historkou, cituji:

Výběr do komory seniorů měl rovněž otřesný půvab – jeden z lobbistů
mi vylíčil volební svízele: „Proti našemu kandidátovi nebezpečně
bodoval protřelý Šlouf – vyhledal jsem Karla: ‚Co budeme dělat?‘, a
Karel poskytl knížecí radu: ‚K politice potřebuješ tři věci: za prvé
peníze, za druhé peníze a za třetí peníze.‘ A tak jsme to milému
Pupíkovi za dva miliony koupili. A on nám ani nepoděkoval.“ – Vítěz pak
byl dokonce postaven do čela Senátu – rovněž převahou jednoho hlasu –
toho svého.

Také se na tu dobu moc dobře pamatuju. V onom roce 2000 jsem totiž v
senátním volebním obvodu č. 44 Chrudim kandidoval také. Miroslav Šlouf v
oranžovém trikotu ČSSD nakonec neuspěl. Skončil už v prvním kole. Dokonce
až na čtvrtém místě. Předběhl ho i komunista. Do druhého kola jsem spolu
s pozdějším vítězem postoupil já, v dresu modrém. Zbývá tedy už jen
připomenout, kdo je onen Mahlerem zmiňovaný Pupík.

Chvilka napětí... A vítězem se stává... Kdo?... Tramtadadá... Nikdo jiný
než někdejší předseda české vlády, stavitel dvojdomků, místopředseda
i předseda Senátu a v neposlední řadě také lidovecký prezidentský
kandidát doc. JUDr. Petr Pithart. Potlesk. Gratulace!

Kdo byl oním knížecím rádcem, se jistě každý dovtípí sám.

Malý dovětek. Jsem natolik soudný, že vím, že Pithart by s největší
pravděpodobností zvítězil, i kdyby mu to nekoupili. Stačí vzpomenout na
tehdejší dobový kontext. Čtyřkoalice (lidovci, Unie svobody, ODA, DEU) byla
v zenitu své politické slávy, válcovala průzkumy volebních preferencí a
pravdoláskovní média dennodenně bombardovala opoziční smlouvu.

Ve městech jsem nakonec s Pithartem přesto svedl docela vyrovnaný souboj,
ovšem na hlavu jsem prohrál na katolickém venkově. Ve všech kostelích se
před druhým kolem četl „pastýřský list“ s podporou Pupíkovi. Což
bylo obzvláště povedené, neb já jsem z katolické rodiny, zatímco bývalý
majitel rudé knížky Pithart z famílie bolševické. Zkrátka mission
impossible. Věděl jsem to už tenkrát. Ale aspoň jsem to – v té
nejlepší tradici Jacka Nicholsona z Přeletu nad kukaččím hnízdem –
zkusil.

Povedená historka, že? Pravda a láska zvítězila. Ale možná, že jen
slyšíme trávu růst. Díky, pane Mahlere! Skvělá pointa.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist