Question:
Pane ministře Stropnický, své peníze si strčte do řiti a omluvte se!
Odbojáři se bouří

Ministr obrany Martin Stropnický (ANO) zvažuje odebrat Českému svazu
bojovníků za svobodu (ČSBS) dotace kvůli vnitřním bouřím, které
otřásají touto veteránskou organizací. Řada významných bojovníků mu za
to spílá a tvrdí, že ministerstvo obrany ČSBS – na rozdíl od
konkurenční Československé obce legionářské- nikdy na péči o pietní
místa nepřispělo. Navíc mezi Stropnického politické spojence patří podle
vlivného moravského odbojáře Jiřího Jaroše lidé, kteří lezou do zadku
sudetským Němcům. Ti jako jediní mají na dané situaci objektivně
prospěch.

„Ministr Stropnický odsoudil kolektivně ČSBS, to nedělal ani Norimberský
soud u Němců. No co, my odbojáři se na ministra můžeme vykašlat,“ řekl
ParlamentnímListům.cz předseda vlivné okresní organizace z Boskovic Jiří
Jaroš- Nickelli. „Nikdy našim okresním organizacím nepomohl, on ani
ministerstvo! Nikdy se nestaral ani o válečné hroby, ani pietní místa u
nás v terénu, to vše jsme si financovali sami, bez dotací. Jsem pozůstalý
po oběti gestapa a příbuzný tří obětí Osvětimi, o jejichž válečné
hroby ministerstvo herce Stropnického ani nezavadilo,“ uvedl Jaroš- Nickelli.

Připomněl také, že jediným, kdo konkrétně pomohl válečným veteránům
na jižní Moravě penězi na opravu a pietu Kounických kolejí v Brně (zde
byly za války popraveny tisíce českých bojovníků proti německé okupaci-
pozn. redakce) nebyl Stropnický, ale hejtman Hašek. „Ministr by se měl
starat spíše o hnusné aktivity svého spolustraníka, primátora Brna
Vokřála, který leze sudetům do rekta, stejně jako jeho ministerský kolega
Herman. Své peníze ať si strčí do řiti. Byli jsme před ministrem, budeme
i po něm,“ burcuje do boje Jaroš- Nickelli.

Stojí za vším sudetští Němci?

Ovšem i on sám připouští, že jediným, kdo se může za dané situace
radovat, jsou sudetští Němci, kteří byli za vlastizradu a válečné
zločiny po válce z Československa podle zákona odsunuti. Nelze tak prý
podle okresního předáka Jaroše ani vyloučit, že je Stropnický ve svém
rozhodování o zrušení dotací ovlivněn přímo či nepřímo přáními
sudetských Němců z Mnichova.

Je přitom zajímavé, že za celou poválečnou dobu, ať už v Německu vládl
kdokoliv, nikdy tento stát nepřerušil finanční podporu veteránských
organizací sdružujících i bývalé členy SS nebo vyplácení výsluh
bývalým příslušníkům této Mezinárodním soudem uznané zločinecké
organizace. Tři příklady za všechny? „Šéf pražského Gestapa Ernst
Gerke, který nařizoval popravy dokonce proti rozkazům z Berlína do
posledních dnů války a z Prahy uprchl přestrojený do ženských šatů,
zemřel nepotrestán jako úředník církevní organizace v západním Německu
v prosinci 1982. Velitel jedné z nejbrutálnějších jednotek SS, které
potlačovaly povstání ve Varšavě, SS- gruppenführer Heinz Reinefarh se stal
dokonce poslancem zemského sněmu v Německé spolkové republice a váženým
starostou města Sylt, kde zemřel 7. května 1979. Další vysoce postavený
esesák Robert Gies, pravá ruka K. H. Franka, to dotáhl v demokratické
Německé spolkové republice až na ministerského radu, ačkoliv figuroval na
mezinárodním seznamu válečným zločinců,“ uvedl známý publicista a
historik Jaroslav Čvančara. Toto se ovšem dnes v rámci spolupráce České
republiky s Německem, vůdčí silou Evropské unie příliš nezdůrazňuje a
ten, kdo na tato fakta upozorní, se stává terčem zájmu různých
zpravodajských služeb nebo represivních orgánů ministerstva vnitra. „Německo
se po válce se svou nacistickou minulostí rozešlo,“ tvrdí třeba ředitel
pražské Městské knihovny Tomáš Řehák.

Omluvte se, pane ministře!

Ale zpátky do Prahy k sankcím českého ministerstva obrany proti českým
válečným veteránům. „Pan ministr obrany Stropnický napadl celou
organizaci Českého svazu bojovníků za svobodu za řízení jednotlivce-
předsedy Jaroslava Vodičky. Bratr Vodička ale přece není žádný
nacistický fýrer, není to jediný představitel ČSBS, i když funkčně
nejvyšší. Řada chyb se mu podle nás, boskovických odbojářů, přičítá
neoprávněně, i když nikdo není bez chyby. My mu nepodléháme jako
fýrerovi, nemusíme mít nic společného s jeho údajnými chybami, ani
dokonce s údajnými chybami Ústředního výboru. Jsme členská základna, v
níž je nás několik tisíc. A ty jejich údajné chyby musí nejdříve
prokázat soud nebo jiný kompetentní orgán,“ obrací se na Stropnického
Jaroš- Nickell. „Tvrdíte, že ČSBS „porušuje morální kodex“. Jaký
morální kodex? Porušuje ten morální kodex všech pět tisíc členů svazu
nebo jen vedení? Nebo Ústřední výbor? Předsednictvo? Nebo jen sám bratr
předseda? Pane Stropnický, vy jste Nejvyšší soud?“ ptá se Jaroš.

Odbojáři také upozornili, že ačkoliv Stropnický veřejně neoznačil, kdo
je za celou situaci odpovědný, trestat však chce kolektivně celý ČSBS. „Pan
ministr neodpovídá, pan ministr kolektivně obviňuje - stejný jako ministr
kultury Herman kolektivně obviňuje český národ za odsun nepřátel
republiky čili sudetů. Od kdy lze v demokratické společnosti předhazovat
kolektivní vina celé organizaci bez důkazů, pokud nebereme tvrzení jedné
zhrzené, vyhozené členky svazu? Od kdy se zavádí nad organizací presumpce
kolektivní viny? V naší organizaci jsou tisíce poctivých členů, kteří
nikdy nic neměli společného s normalizací, s vylučováním, s čistkami.
Naopak jsou účastníky odboje za republiku, jsou pozůstalí po obětech a
bojovnících proti fašismu, kteří se nikdy nespojili s jakoukoli totalitou,
ani se zločiny, podvody, korupcí, machinacemi, a kteří často marně
usilují jen o prokázání úcty státu pro jejich padlé a zavražděné, na
které naopak tento stát a Stropnického ministerstvo zvysoka kašle. Tady se
vyznamenávají cizí státní příslušnici a naši padlí a političtí
vězni nestojí státu a ministerstvům ani za povzdech. Takže se nám, pane
ministře pěkně, omluvte,“ obrací se znovu odbojář Jaroš – Nickelli na
ministra Stropnického.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Islámský imperialismus a násilí. Nechci tu mít arabské Chánovy. Je chybou
spoléhat se na USA či Rusko, musíme hájit své zájmy, říká
místopředseda Úsvitu Lank

ROZHOVOR Místopředseda Úsvitu s Blokem proti islámu a poslanec Martin Lank
odmítá masovou imigraci, která nás může potopit. Ozbrojené složky by
podle něj v krajním případě měly použít proti migrantům zbraně. Islám
je v současné podobě zločineckou politickou ideologií více než
náboženstvím. Neměli bychom spoléhat na USA ani na Rusko, ale hájit
české zájmy. Měli bychom bránit své hranice. A pokud EU nebude řešit
migraci, tak z ní vystoupit a bránit se společně se státy Visegrádu.

Obhájci imigrace tvrdí, že přijímání imigrantů pomůže ekonomice,
protože imigranti zaplní volná pracovní místa a současně prý pomohou
udržet důchodový systém. Nejsou ale naopak větším nákladem pro
sociální systémy než přínosem pro ekonomiku? Plus započtěme náklady na
bezpečnost a následky kriminality... To tvrdili i obhájci v západních
zemích. Realita je ale jiná – alespoň třeba podle doktora Prema Mahavedana
z Centra bezpečnostních studií při univerzitě v Curychu, se kterým jsem
měl možnost mluvit. Je fakt, že západní Evropa má problém – stárne
populace a klesá počet lidí v produktivním věku. Například pro Německo
to znamená očekávané poměrně zásadní snížení růstu hrubého
domácího produktu. Podle optimistů by tomu mohla právě imigrace zabránit.
Jenže je třeba se podívat, jací lidé do Evropy přicházejí a co nám
říká zkušenost. Podle doktora Mahavedana má jen 13 procent imigrantů
vysokoškolský titul, přes 50 procent není ani vyučených. Ve Velké
Británii je okolo 50 procent muslimských mužů nezaměstnaných, v Dánsku 25
procent uprchlíků najde práci až po deseti letech. Co se týče nákladů
– Německo odhaduje náklady na imigranty na 21,5 miliardy dolarů ročně. To
je ještě jeden z těch konzervativnějších, nízkých odhadů. A hodnota
bezpečí se pak samozřejmě penězi vyčíslit nedá. Co říkáte
silvestrovským událostem v Kolíně nad Rýnem a dalších německých i
evropských městech?

Že se na sexuálních útocích podíleli lidé z imigrantského prostředí,
už snad nikdo nepopírá, důkazů je dost. Navíc prozatím se podařilo
dopadnout jen prakticky nepatrný zlomek pachatelů. Těch útoků bylo několik
set – a nejen v Kolíně, týkalo se to i dalších měst. Moc se mi nechce
věřit, že by to byla náhoda – tedy že by několik desítek až stovek
lidí v jeden čas dostalo naprosto stejný nápad... V této souvislosti mě
zaujala teze jednoho renomovaného zahraničního bezpečnostního experta. Za
povšimnutí podle něj stojí, že zatím známí podezřelí jsou většinou
ze severní Afriky. Tam je sexuální násilí používáno autokratickými
režimy jako taktika pro zastavení pouličních protestů. Bezpečnostní
složky tam mají specializované jednotky, které tímto způsobem narušují
demonstrace. Scénář silvestrovských útoků to prý nápadně připomíná.
Ať už je to ale jakkoli, velmi nerad bych se něčeho podobného dočkal u
nás a je podle mého názoru povinností každého voleného zástupce, aby
udělal maximum pro snížení tohoto rizika. Co říkáte reakcím německých
politiků? Reakcím většiny německých politiků úplně nerozumím. Nebo
spíš rozumět nechci. Myslím, že v takovém případě je na čase přiznat,
že udělali chybu, a vyvinout maximální snahu o nápravu. Ale to si musejí
posoudit zejména němečtí voliči.

Co se týče sexuálních útoků uprchlíků v Německu, publicista Jan
Petránek řekl, že útoky na ženy jsou hluboko v mentalitě migrantů a
uprchlíci mají hodnoty neslučitelné s našimi. Co o tom soudíte?

Ještě pamatuji dobu, kdy nám už na základní škole cpali do hlav hesla
typu „se Sovětským svazem na věčné časy a nikdy jinak“. Nosili jsme
transparenty v prvomájových průvodech a bylo to jasně dané. Socialismus je
fajn a kapitalismus je zlo. Většinou se o tom moc nepřemýšlelo a často
děti ani nenapadlo, že by se o tom přemýšlet mělo. To možná až později.
Teď si představte, že v některých zemích prostě děti od malička vidí,
že si soused může přijít pro 12letou sestru, že když se maminka proti
tomu vzepře, tak ji s příbuznými ukamenují, že ženy mají ve společnosti
menší cenu a práva a že když nějakou chcete, tak si ji prostě vezmete.
Vyrůstáte v tom, že je to tak v pořádku, je to normální, běžné, a ani
vás nenapadne, že by to mohlo být jinak. Často ani netušíte, že jinde by
to jinak být mohlo. A pak přijde střet s realitou západní kultury. Pro
psychiku takto vychovávaných dětí to musí být šok – najednou jim někdo
bude tvrdit, že to, co považovali za normální, je špatné, a to, co
považovali za špatné a nepřijatelné, je naopak v pořádku. Samozřejmě se
to nedá aplikovat obecně na všechny imigranty, zároveň to ale také není
jediný problematický aspekt.

Objevily se zprávy, že německá policie nemá vyšetřovat „drobnou“
kriminalitu přistěhovalců...

Teď si nejsem jistý, jestli je to oficiálně potvrzené, ale dostaly se ke
mně informace, že například i švédská policie měla krýt sexuální
útoky afghánských imigrantů, aby nerostla podpora antiimigračních
politiků. To považuji samozřejmě za naprosto nepřijatelné. Pozitivní
diskriminace pod zástěrkou politické korektnosti je přímou cestou do pekel.
Musíme měřit všem stejným metrem. Pokud u nás někdo žádá o azyl, měl
by v první řadě respektovat naše pravidla a naše zákony. Podle našeho
současného zákona se ale přeruší azylové řízení jen u cizince, který
u nás spáchá zvlášť závažný zločin. Jen pro zajímavost –
například znásilnění není podle trestního zákoníku zvlášť závažný
zločin. My už jsme připravili příslušnou novelu, která by to měla
vyjasnit, uvidíme, jak se k tomu koalice postaví.

Šéfka Alternativy pro Německo Frauke Petry prohlásila, že by pohraniční
stráž měla být připravena střílet uprchlíky, pokud to bude nutné. „Potřebujeme
efektivní kontrolu (hranic), abychom zabránili neregistrovaným žadatelům o
azyl ve vstupu do země z Rakouska. Žádný policista nechce střílet na
uprchlíky a já si to také nepřeji. Ale střelba by měla být umožněna
jako poslední možnost,“ prohlásila pro německá média šéfka AfD Frauke
Petry. Souhlasíte s ní?

Podle mě řekla nahlas to, co všichni tak nějak vědí – ale málokomu se
to chce přiznat. Včetně mně. Pokud chcete něco ohlídat, tak se prostě
můžete dostat do situace, kdy psychologická hrozba nestačí. Dám příklad.
Budete mít na hranicích policisty vojáky – a proti nim půjde několik
tisíc imigrantů. Pokud budou vědět, že bezpečnostní složky nebudou
střílet, a rozhodnou se, že projdou – tak prostě projdou. Jak je chcete
zastavit? Měla by to samozřejmě být až ta naprosto krajní možnost, kdy
vše ostatní selže, já osobně doufám, že se to nikdy nestane – ale pokud
budeme realisté, prostě takovou možnost vyloučit nemůžeme. Ono se může
stát, že ochránci hranic budou nucení použít zbraň nakonec ve snaze
zachránit si vlastní životy.

Premiér Sobotka řekl: „Jsem přesvědčen, že levicové lídry za deset
dvacet let najdeme spíše mezi dobrovolníky, kteří v létě odjeli na
Balkán a pomáhali uprchlíkům. Tihle lidé budou v budoucnu představovat
levici. Nehledal bych je na náměstích, kde se šíří xenofobie, nenávist a
rasismus.“ Co o tom soudíte?

Pokud tam vidí pan premiér budoucnost svojí strany, tak pozdrav pánbůh.
Jako představitel opozice bych mu v tom měl asi fandit – jako občana této
země mě to ale trochu děsí. Abychom si rozuměli – já lidem, kteří
odjedou za hranice pomáhat, nic nevyčítám, naopak, myslím si, že řada z
nich odvádí záslužnou práci. Jsou potřeba lidé, kteří vidí v té vlně
jednotlivého, konkrétního člověka – což si politik často nemůže
dovolit, má zodpovědnost za všechny občany svého státu. Když jim tam
pomáhají ve svém volném čase, za svoje peníze – proti tomu se přece
nedá nic namítat. Pokud jim ale pomáhají obcházet zákony, nelegálně
překračovat hranice a navíc si z toho dělají prostřednictvím některých
„neziskovek“ v podstatě byznys za státní peníze, v tom už problém
vidím. A obávám se, že politické ambice budou mít spíše ti z té druhé
kategorie.

Slovenský premiér Fico řekl, že nechce, aby na Slovensku vznikla nějaká
ucelená muslimská komunita. Řekl, že existuje problém s integrací
imigrantů, a také řekl, když to řeknu lidově, že si nevezme na triko, aby
byly ženy na Slovensku sexuálně napadány. Co si o tom myslíte?

Že je to jediný rozumný přístup. Jakmile připustíme vytvoření v
podstatě ghett, je to konec – výsledkem může časem být to, co známe pod
názvem no-go zóna. Je to logické – pokud to bude jedna rodina ve vesnici
nebo městské části, nakonec jí nezbyde nic jiného, než se snažit co
nejlépe integrovat a přizpůsobit se životu v dané zemi. Jestliže se ale
sestěhují dohromady, nic je ke změně nebude motivovat. Naopak, největší
vliv budou mít ti nejradikálnější, kterých se ostatní budou bát.
Důsledky vidíme v řadě západních měst. A ani nemusíme chodit tak daleko
– stačí se podívat do pověstných sídlišť typu Chánova. A to je
ještě třeba vzít do úvahy, že romská kultura je nám rozhodně mnohem
bližší než arabská.

Předseda SPD a poslanec Tomio Okamura říká, že neexistují umírnění
muslimové a že islám je zločinná ideologie. Podle něj by bylo třeba ihned
všechny islámské migranty vrátit zpět do mateřských zemí a byl by pro
vyhoštění i potomků těchto migrantů, kteří se v Evropě narodili.
Rusové jsou prý de facto naši jediní upřímní silní spojenci v souboji s
radikálním islámem. Každý muslim je podle něj bezpečnostním rizikem a
skutečně časovanou bombou. Co si myslíte o tomto?

Že je islám v současné podobě zločineckou politickou ideologií více než
náboženstvím, s tím souhlasím. Dál už to tak jednoduché není – a
podle mě to ví i kolega Okamura. Respektive měl by vědět. Ono nestačí
říci jen A, ale i B – tedy nejen co, ale také jak.

Co se Ruska týče, no, asi tak – koho chleba jíš, toho píseň zpívej. Ať
si to každý přebere sám, já bych se k panu Okamurovi nerad více
vyjadřoval. Podle mého názoru je každopádně chybou obracet naděje k Rusku
– ale stejně tak i k USA. Obě velmoci sledují v první řadě svoje
vlastní zájmy. Je to logické, vždy to tak bylo a vždy bude. Teď si
položme otázku, jestli je v jejich zájmu silná Evropská unie, nebo spíše
je v jejich zájmu, aby na nich byla co nejvíce závislá. Jde jen o to, na kom
budeme závislí více. Ať už vyberete větší nebo menší zlo, pořád je
to zlo.

Podobné je to s Evropskou unií – je v zájmu EU silná Česká republika?
Nebo je prioritou pro klíčové země Unie, jako jsou Německo nebo Francie,
aby se měly nejlépe především ony – a v případě boje o záchranu sebe
sama s klidem hodí přes palubu ty, kteří se nalodili později? Nedělejme si
iluze – jediný, komu skutečně záleží na České republice, je Česká
republika sama. Maximálně tak ještě státy V4, které jsou v podobné
situaci. A my se podle toho musíme chovat.

Vidíme, že Schengen je věc pro dobré počasí, ale když přijde bouřka,
prosakuje a valí se přes něj povodeň. V okamžiku, kdy EU hranice nijak
nehlídá, cizí lidé libovolně bez jakékoli registrace překračují hranice
a pohybují se po Evropě. Současně vidíme, že už nyní jsou v západní
Evropě obrovské muslimské komunity podhoubím pro terorismus. Neměl by si
náš stát vzít zpátky pravomoc, kdo může vstoupit na naše území? V
okamžiku, kdy není chráněna vnější hranice EU? První je věc, že
kontrolou hranic zamezíme přílivu uprchlíků, a druhá věc, že v západní
Evropě jsou občané EU muslimského vyznání, kteří jsou zapojení do
hnutí teroristů. Ale muslim, který žije třetí generaci v Německu a je
třeba terorista, může libovolně překročit hranice naší země, nikdo ho
na hranicích nezkontroluje, nezadrží a zde může u nás něco spáchat.
Jedním ze znaků suverénního státu je, že kontroluje své hranice a
kontroluje právo na svém území, které je vytyčeno hranicemi. Jakmile
někdo poruší zákon u nás, překročí hranice, tak už náš stát toho
člověka těžko potrestá...

My jsme po vstupu do Evropské unie zrušili pohraniční policii – protože
jsme věřili, že EU bude plnit jednu ze svých prioritních úloh, tedy
ochranu vnější hranice. Jak se ukazuje, byla to chyba, Unie v tom tragicky
selhala. Zřejmě se s podobnou situací vůbec nepočítalo, a tak si Řekové
možná řekli, že je zbytečné cpát miliardy eur do ochrany hranice, kterou
stejně prakticky nikdo nepřekračuje, a že ty peníze dokážou využít
lépe. Samozřejmě nevím to jistě – ale vůbec by mě to nepřekvapilo.
Takže – ano, měli bychom chránit naší národní hranici a Úsvit to
prosazuje dlouhodobě. Není pravdou, že chceme stavět ploty, jak se nám
snaží odpůrci podsouvat. Doba už pokročila a ochrana hranice neznamená
ploty a pohraničníky se psy a samopaly. My potřebujeme vědět, jestli nám
hranici někdo překračuje a hlavně – kdo to je. Na to už existuje celá
řada technických prostředků, hranice může být hlídána převážně
elekronicky. Přesto by bylo třeba obnovit i pohraniční policii – jak
říkám, její zrušení byla chyba.

I kdybychom nepočítali současnou migrační vlnu, tak již před ní
existovaly odhady, že v západní Evropě budou mít muslimové většinu do 40
let. Takže v Německu, Francii, Británii, Belgii, Nizozemí a tak dále mohou
nastavit muslimská pravidla a právo šaría. Budou ovládat velké země EU a
pak muslimské zásady mohou prosazovat vůči nám. Není pro nás EU z tohoto
důvodu hrozbou a není pro nás řešení vystoupit z EU a utvořit nějaké
uskupení států kolem Visegrádu a části Balkánu a dalších států
střední a východní Evropy, které by se tomu ubránily?

My jsme svědky v podstatě islámského neoimperialismu – je tu snaha
vytvořit říši, chalífát. Jen během dvou let je Islámský stát
přítomen v 19 zemích a stojí nejméně za 13 útoky proti Západu. Přitom
je to z hlediska jeho „manažerů“ mnohogenerační proces – naproti tomu
evropští politici plánují v rozsahu jednoho volebního období. K tomu je
třeba připočíst průměrný počet dětí v muslimské rodině v porovnání
s průměrným počtem dětí v „západní“ rodině. Ta matematika je
neúprosná. Pokud se velké západní země co nejdříve nevzpamatují, vámi
popsaný scénář působí nepříjemně pravděpodobně. Pokud by se měl
začít naplňovat, otázka setrvání v EU je naprosto relevantní – a nové
seskupení kolem států V4 by mohlo být jednou z možných variant.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Parta ztracených existencí. Odpudivý prase. Stanislav Huml opět neotřele o
kapele Ortel, Zemanovi, pražské kavárně i ruské propagandě...

ROZHOVOR Poslanec ČSSD Stanislav Huml říká, že u kapely Ortel vidí texty,
které jsou vlastenecké, kritické, čitelné, ale lebky na oděvu, hajlující
publikum jsou problém. Pokud jde o odpůrce Miloše Zemana, tak skutečný
demokrat dle něho uzná porážku svého kandidáta.

Novinář Jakub Patočka má za to, že Miloš Zeman si nezaslouží projevy
úcty, ale odporu. Básník Jiří Dědeček veršoval na Václaváku „Sedí
prase na Hradě, libuje si v úřadě“. Olympijský vítěz Hradílek tvrdí,
že Zeman je odpudivý a na olympiádě se ho cizinci ptali, zda je skutečně
„tohle“ prezident. Jsou to patřičná hodnocení? Připojujete se k nim?
Může si za ně prezident sám? Souhlasíte s návrhem zákona na jeho ochranu?
Měl jsem období, že úřadující prezident nebyl „můj“. Přesto jsem
jej ctil jako hlavu státu. Použití výrazů „odpudivý, prase, tohle,
libuje si“ a dalších prokazují, že kritici podléhají emocím. Oni
nehodnotí kroky hlavy státu, vyjadřují jen své pocity a frustraci.
Skutečný demokrat uzná porážku svého kandidáta. Úřadujícího pak v
klidu podrobují věcné kritice za konkrétní kroky. Zdálo se, že aféra „Brady“
by mohla Miloši Zemanovi snížit popularitu, ta se podle průzkumů drží
lehce nad 50 procenty. Prezidentovi příznivci si myslí, že Herman, Gazdík a
spol. se pokusili o „Majdan“ proti Zemanovi, což jim nevyšlo... ale oni to
prý budou zkoušet dál. Je to nesmysl? Co čeká Zemana v roce 2017, pokud se
rozhodne kandidovat na prezidenta? Co proti Zemanovi bude fungovat? Majdanem
bych to nenazval, pokus oslabit Zemana to byl určitě. Nevyšel, protože parta
ztracených existencí nemá co nabídnout. Zemana může porazit jedině
zdraví. Prezident Zeman své nepřátele nešetří, zejména novináře.
Nejnověji použil termín „pitomé domovnice z ČT“ či „prostitutky z
MFD“. Zeman čelí nařčení, že znevěrohodňuje seriózní média, která
jsou pilířem demokracie. Zejména ČT, která podle některých brání Česko
před ruskou propagandou a nenávistí. Ohrožuje prezident demokracii, když
podkopává důvěru v média, zejména veřejnoprávní? Když já s panem
prezidentem v hodnocení mnohých novinářů souhlasím. Nebýt internetu, tak
se mnoho informací nemáme šanci dozvědět. Hlavní proud opisuje jeden od
druhého, skutečně tvořivých novinářů je minimální množství. Na
chlebíčku z poslanecké kantýny je doložitelné, že cílevědomě lžou.
Propagandě se lze bránit jedině poctivou a pravdivou informací. Od nového
roku začne fungovat útvar ministerstva vnitra, který bude odhalovat „ruskou
propagandu“. Nebude prý nic cenzurovat, jen napravovat „dezinformace“.
Objevují se návrhy, aby se s novináři ruských státních médií jednalo ne
jako s novináři, ale jako s přílušníky armády nepřátelské mocnosti.
Vynaloží Chovancovo ministerstvo peníze správně? Jsou „nevědomí“
čeští lidé terčem zlé propagandy, která jim má vzít víru v EU, Západ,
spojenectví s NATO a demokracii a oblbnout je, aby věřili Putinovi? Vnitro
bude úřad, který bude ručit za pravdivost vysílaných či psaných zpráv?
Nejsem si jist, zda zrovna vnitro je k této činnosti zmocněno. Platí stejná
odpověď jako u předchozí otázky. Stále nevidím žádné nebezpečí z
východu. Je tam stejný kapitalismus jako u nás. O naše území jim určitě
nejde, zdrojů mají oni víc jak my. Spíš z logiky věci je možné, že nám
jde o jejich zdroje. Najděte mi jediný důvod, proč by Ruská federace měla
útočit na EU.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Jestli bude Horáček prezidentem, tak to bude prezident diletant. To, co
předvedl v ČT... Petr Žantovský se u obrazovky prý přestal smát

TÝDEN V MÉDIÍCH Česká televize se nikdy nechová nahodile a dají se
dosledovat i zájmy, které způsobily její odklon od dosavadních oblíbenců
Miroslava Kalouska a premiéra Bohuslava Sobotky. Mediální analytik Petr
Žantovský ve svém pravidelném hodnocení zavádí termín „diletantokracie“,
který v uplynulém týdnu naplnili svým vystoupením ve veřejnoprávní
televizi Václav Marhoul vyjadřováním k ruské a čínské ekonomice, ale
také Michal Horáček tím, jak místo prezidentských ambicí předvedl
císařovy nové šaty.

V uplynulém týdnu Česká televize opakovaně předvedla, jak se nemá dělat
novinářská práce, což Petr Žantovský dokládá na konkrétních
příkladech. „Celý týden nám Česká televize neustále multiplikuje a
recykluje tzv. kauzu dopisu čtyř i tzv. kauzu dalajláma. To ‚takzvanou‘
říkám záměrně, protože to žádné kauzy nejsou. To jsou mediálně i
politicky vytvořená témata lidmi, kteří mají zájem z nich vytěžit
nějaký svůj prospěch, zejména tedy politický. Je celkem zřejmé, o koho
jde, protože vidíme, kdo se účastní jakýchsi demonstrací na
Staroměstském náměstí a podobně. Takže je zjevné, že tady svůj boj o
příští zrno, abych tak řekl, zahájil pan Gazdík s pány z lidové strany
a zcela zjevně se schyluje k nějaké konstrukci příští koalice, která by
měla být vedena podle průzkumů hnutím ANO a na ně by měli být navěšeni
lidovci a Starostové,“ uvádí pro ParlamentníListy.cz mediální analytik
Petr Žantovský.

Postup veřejnoprávní televize je zajímavý pro toho, kdo ji sleduje
dlouhodobě. „Protože to velmi dlouho vypadalo, že Českou televizi má
nejvíc nakloněnou pan Kalousek, ovšem ten byl obětován ve prospěch pana
Gazdíka. Také to vypadalo, že Českou televizi má velmi nakloněnou pan
premiér Sobotka, ale nyní to vypadá, zejména po tom expozé novináře
Nováčka a jeho konspiračních teoriích, že Česká televize vytáhla do
boje proti sociální demokracii. To není náhoda, Česká televize se nikdy
nechová nahodile. Tam jsou vždy nějaké zájmy, které se dají dosledovat.
Asi bychom se k nim nejlépe dostali přes prohlášení Petra Dvořáka z 25.
října o tom, že když Parlament nezvýší poplatky za Českou televizi, tak
bude ČT škrtat ve vlastní tvorbě. Za co bude ty nekonečné miliardy
utrácet, to už nám pan generální ředitel nesdělil,“ upozorňuje
mediální odborník.

Když nám nezvýšíte poplatky, pocítíte to před volbami

Vyjádření šéfa veřejnoprávní televize si lze vyložit celkem
jednoduchým způsobem. „Pan generální jako by řekl: ‚Když nám
nezvednete poplatky, a tím pádem příjmy pro naši instituci a pro nás, co
ji řídíme, tak vás nepodpoříme při volbách, které jsou příští rok.
Buď o vás budeme mlčet, nebo vás ještě poškodíme.‘ To všechno mohou
jeho slova znamenat, neříkám, že to znamenají. Nevidím panu Dvořákovi do
karet, ale z jednoduché intelektuální konstrukce, která se z toho dá
vyvodit, to je snad přípustné říci. Jde tedy o odklonění sympatií v
České televizi od ČSSD a TOP 09. Je zjevné, že topka je strana na odchodu
na smetiště, to vidí každý, kdo politiku sleduje, a pochopili to i v
České televizi, proto se upnuli na pana Gazdíka a na otázky budoucí
prezidentské volby, která s tím vším velmi úzce souvisí,“ myslí si
Petr Žantovský.

V souvislosti s „kauzou dalajláma“ a s „kauzou dopisu čtyř“ se
pozastavuje u několika věcí. „Je zajímavé, jak se tahle věc
nepříslušně nafukuje, jak v některých dnech zaplňuje až 80 procent
publicistických nebo diskusních formátů. Každý se k tomu vyjadřuje, tedy
i ten, jehož porozumění pro věc je menší než malé, jehož vhled do
problému je téměř nulový. Konkrétně mám na mysli třeba Václava
Marhoula, který nám v pondělních Událostech, komentářích teoretizoval na
téma údajné ruské a čínské hrozby. Zejména mě bavily jeho ekonomické
úvahy. Seděl tam proti šéfredaktorovi MF Dnes Pleslovi a tomu dalo dost
práce, aby se nezačal někdy nahlas smát nad tím, co tam pan Marhoul říkal.
Já jsem naštěstí nebyl ve studiu, ale před obrazovkou, takže jsem se smát
opravdu mohl. Ale pak mi ztuhnul úsměv na rtech, když jsem si uvědomil, co
všechno to znamená,“ přiznává mediální analytik.

Filmový producent nepochopil, že pomalejší růst opravdu není pokles

Václav Marhoul třeba pravil, že Rusko je ekonomický trpaslík, což se ani
nijak nesnažil vysvětlit. „Jenom to tak vykřikl. Nebo také řekl, že
ekonomika Číny klesá. Tak to už Plesl nevydržel a poněkud ho opravil, že
za pád nelze považovat to, když tam trvale roste HDP, jen je růst menší,
než byl v předchozím období. A jestli považuje za pád to, že místo 6,9
roste 6,7, tak by se měl vrátit do základní školy a trošku si oživit
základní ekonomické informace. Ale myslím, že se k panu Marhoulovi nikdy
žádné ekonomické informace nedostaly, jinak by nemohl říkat tyhle nesmysly.
Pak si ale kladu otázku, proč Česká televize zve do takto tematizovaných
pořadů lidi, jako je právě Marhoul. Chápal bych to, kdyby ten pořad byl o
filmové produkci, což je jeho živnost a k té je schopen se vyjádřit snad
trochu zasvěceněji než k ruské a čínské ekonomice,“ poznamenává Petr
Žantovský.

Proč to ČT dělá, mu došlo, když ve čtvrtek sledoval v Událostech,
komentářích sáhodlouhý rozhovor s Michalem Horáčkem. „Zavedl jsem si
pro to pojem, který by se mohl vžít, protože je velice přesný. Jako se
mluví o aristokracii, oligokracii, mediokracii, také demokracii, ale ta se
čím dál méně respektuje, tak tohle je typický příklad diletantokracie.
Diletant je ten, který o sobě řekne, že věci rozumí. Tím je to dáno,
tím je oprávněn o věci se vyjadřovat a dokonce svá vyjádření
prezentovat jako ultimativní a všeobecně závazná a platná, to je
diletantokracie. Příkladem byl Marhoul a typickým příkladem je i Michal
Horáček. Kdo viděl jeho čtvrteční vystoupení v České televizi a kdo si
nemyslí, že by měl být prezidentem, tak ten musel zajásat a říkat si: ‚Jen
více Horáčka, dávejte ho tam každý den, nebo aspoň obden‘,“ domnívá
se mediální odborník.

Prezidentský kandidát Horáček předvedl císařovy nové šaty

Vysvětlení je v tom, jak ohlášený prezidentský kandidát vystupoval. „Čím
déle ten člověk nemlčí a neusmívá se, ale začne mluvit, tak tím víc na
sebe říká, jak vůbec ničemu nerozumí. Rozumí písňovým textům a v nich
je vynikající, máme v téhle zemi jen málo takových písňových textařů
jako on a skláním se před ním s hlubokou pokorou a úctou až k zemi,
protože některé písňové texty, které napsal na svá elpíčka s Petrem
Hapkou a dalšími, jsou opravdu v gardu poezie, v gardu básní. Je to
vynikající literát. Asi to byl i dobrý sázkař na koníčky za komunismu,
asi to byl dobrý podnikatel v dobách Fortuny, to neumím posoudit, ale prodal
ji za velké peníze, takže asi byl dobrý jako podnikatel. Ale do politiky
podle mého názoru nepatří. A čím více ho bude Česká televize a kdokoli
další ukazovat a předvádět jak cvičeného medvěda, tak tím více lidí
dojde k podobnému názoru,“ očekává Petr Žantovský.

Za „úžasný“ považuje jeho zmíněný rozhovor v Událostech,
komentářích s moderátorem Danielem Takáčem. „Můj celkový dojem byl v
duchu hesla ‚Císař je nahý‘. To byly císařovy nové šaty. Pan
Horáček neřekl vůbec nic, usmíval se, chvílemi se neusmíval, když mu
moderátor položil otázku, na kterou nebyl připraven. Ne že by byla
vtíravá nebo nepříjemná, to vůbec ne, ale už to, že ho nějak znejistila.
Hned bylo vidět, jak je nervózní, jak mu cukají koutky, jak je v té roli
nesvůj. Proboha, proč se ti lidé nedrží filmové produkce jako Marhoul nebo
písňových textů jako Horáček, nebo v jeho případě i sázek na koně.
Nevím, proč si tihle diletanti potřebují zvyšovat svou aspiraci tím, že
lezou do funkcí, pro které se opravdu nehodí. Opravdu neřekl vůbec nic,“
hodnotí mediální analytik Horáčkovo vystoupení v ČT.

Představil se pouze Antizeman a k tomu ještě velmi nejistý

První ohlášený prezidentský kandidát na úvod rozhovoru zcela neurčitě a
zcela nekonkrétně prohlásil, že jezdil po továrnách a dolech. „To trochu
navodilo takové ty komunistické výrazy, tedy jako rolnictvo, dělnictvo,
pracující inteligence, jedeme za soudruhy do závodů a budeme s nimi vést
rozpravy o naplňování závěrů nějakého sjezdu. To bylo úplně přesně
ve stejném gardu a myslím si, že to byla taková nechtěná autoparodie. Bylo
zjevné, že se mu Česká televize snaží ústy pana Takáče udělat píárko,
ale moc to nešlo. Protože mluvil o tom, že má devět prezidentských témat,
tak mu pan Takáč položil otázku: ‚Které z těch vašich devíti témat je
pro vás nejdůležitější?‘ To bylo úžasné nahození, jako když pan
učitel napovídá žáčkovi ve škole. Nu a pan kandidát se toho samozřejmě
zmocnil a pravil, že to bezpečnostní, mezinárodněpolitické a tak dál,“
říká pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Podle něj to bylo pěkně nainscenované až na to, že to všechno vypadalo
strašně obnaženě. „Celá ta inscenace byla naprosto evidentní a zřejmá.
Opravdu neřekl jedinou konkrétní větu, tak jsem si ho zařadil do té
kategorie diletantokracie. A jestli bude naším prezidentem, tak to bude
prezident diletant, myšleno v politice a státnictví, to je zjevné. Jak
říkal, že jezdí na ty závody a doly, tak tam prý slyšel názor, že lidé
nechtějí hrát hru, kdo koho víc urazí. To byla samozřejmě narážka na
Miloše Zemana a jeho komunikační způsob či nezpůsob. Pěkné je, že v
dalších ‚padesáti‘ větách pan Horáček nedělal nic jiného, než se
nějak vymezoval proti Miloši Zemanovi. Obviňoval ho, že se mstí za minulost,
mínil zřejmě těch 26 podpisů pod tou neúspěšnou prezidentskou volbou v
roce 2003. V zásadě nám pan Horáček nabídl ve své osobě pouze Antizemana,
nic jiného, a to ještě takového, který je velmi nejistý a velmi nesvůj,“
tvrdí mediální odborník.

Kandidáti na hlavu státu často nechtějí nic jiného než tu moc

Představa, že tato osobnost nejasných politických afinit bude stát v čele
státu, ho proto vůbec nenaplňuje libými pocity. „Pro mě byl politicky
naprosto čitelný prezident Václav Havel, byl pro mě čitelný Václav Klaus,
byl by pro mě politicky čitelný i Karel Schwarzenberg. Nebyl pro mě
politicky vůbec čitelný Jan Fischer, ale alespoň jsem věděl, že to je
ekonom a že se bude patrně věnovat zejména ekonomickým otázkám. Ale u
lidí, jako je Táňa Fischerová, Vladimír Franz, Michal Horáček, vůbec
nevím, co si politicky myslí. Vím, s čím nesouhlasí. Nesouhlasí se
Zemanem, nesouhlasí s tím, že teď nejsou oni u moci. Tomu rozumím, to je
lidsky pochopitelné. Ale co by opravdu chtěli kromě toho dosáhnout té moci
ještě nad to, to jsme se, bohužel, nedozvěděli. Spíše jsme se jen
dozvěděli, že nechtějí nic, jen tu moc. I to je koneckonců informace,“
uznává Petr Žantovský.

Ve svém mediálním ohlédnutí za uplynulým týdnem nemůže opomenout
pondělní pořad 90´ ČT24. „Bylo velice zajímavé sledovat duel ředitele
Národního divadla pana Buriana a režiséra Juraje Jakubiska, který byl na
státní svátek dekorován prezidentem medailí Za zásluhy o stát v oblasti
umění. Bylo to velmi podobné, jako když tentýž Burian o několik dnů
dříve diskutoval v České televizi s Janem Kačerem. Na jedné straně byly
pouze prázdné fráze, myslím od pana ředitele Národního divadla, a na
straně toho druhého byla obrovská lidská kvalita, obrovská zkušenost,
obrovský nadhled. Myslím si, že zejména ten zkušenostmi i jistými
lidskými hodnotami a kvalitami daný nadhled u pana Kačera i u pana Jakubiska
způsobil to, že pan Burian odcházel z obou těch diskusí jako spráskaný
pes, i když si to jistě nepřipustil,“ myslí si mediální analytik.

Pořad České televize byl vyvrcholením boje proti netradičním médiím

Když se nad tím tak zamyslí, tak je na tom ředitel Národního divadla Jan
Burian tak trošku jako jediný zatím ohlášený uchazeč o Pražský hrad pro
přímou volbu v roce 2018 Michal Horáček. „Oba se velmi hezky usmívají,
dokonce bych řekl, že jsou si v určitých gestech trochu podobní. Ale ty
úsměvy jsou strašně nejisté, protože oni vlastně vůbec nevědí, co
mají říkat. Oba jsou totálně mimo politickou realitu a mimo politickou
profesi. Je to další příklad diletantokracie v politice, a to je dost
tristní. Samozřejmě že takový terč byl velmi snadnou kořistí Juraje
Jakubiska, který je zkušený diskutér a stačilo mu vždy jen pár drobných
slov, aby Burianovy fráze vyvrátil od kořenů,“ konstatuje pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Další důkaz toho, jak se nemá dělat novinářská práce, přidala ČT v
nedělním Newsroomu. „Ten byl vyvrcholením jedné fáze určitého boje
proti netradičním médiím ze strany médií tradičních. Pro ty, kdo to
neviděli, přiblížím, že pan Rosí věnoval celý pořad tomu, že všechny
důležité zpravodajské webové portály jsou v podezření, že nějakým
způsobem propagují ruskou geopolitiku a patří jim takové všeobecné
floskulní označení prokremelské weby, což je samo o sobě urážlivé.
Myslím si, že weby, které tam byly buď zmíněny, nebo jejichž titulní
stránky byly na plazmovém panelu ukazovány během celého pořadu, by se
měly vůči tomu velmi silně ohradit. Protože to je urážka. Ne proto, že
se jedná o Kreml nebo o Putina. Stejně tak, kdyby tam nařkli stejné weby z
toho, že jsou prodlouženou rukou Langley, CIA, Spojených států, Evropské
unie nebo kohokoli, tak je to urážka,“ míní mediální odborník.

Nepravdivé a manipulativní informace nepatří na veřejnoprávní obrazovku

Vysvětluje to tím, že ambicí solidního zpravodajského portálu je čerpat
ze všech zdrojů a přinášet pokud možno hodnověrné informace vzájemně
se nějakým způsobem buď relativizující nebo validizující. „Jestliže
někdo jako pan Rosí a v tomto pořadu i pan Břešťan z Hlídacího psa
obviňují nějakou skupinu., dokonce tedy už nejde o jednotlivá média, o
jednotlivé weby, ale celou skupinu těchto technologických prostředků ke
sdělování informací, z toho, že hrají nějakou propagandistickou notu, tak
to už stojí za pozastavení a dokonce možná i za nějaký právní pohled na
věc. Protože to je nepodložené, nepravdivé, manipulativní a kromě jiného
to nepatří na veřejnoprávní obrazovku, která by se právě těmto věcem
měla nejvíce vyhýbat,“ upozorňuje Petr Žantovský.

Manipulativnost dokládá na tom, že na plazmovém panelu byly titulní
stránky jednotlivých webů pomíchány tak, aby byl divák znejistěn, o co
vlastně jde. „Byly tam pod naprosto jasným ruským webem Aeronet zobrazeny
První zprávy, které s ruskou propagandou nemají lautr nic společného. Byl
tam server AC24, Protiproud a další servery, které byly hozeny do jednoho
pytle, aniž by se pan Rosí nebo kdokoli jiný obtěžoval s tím, aby nám
zdůvodnil, proč si myslí, že tyhle weby jsou prokremelské. Jednou se tam
podřekl v tom smyslu, že přinášejí více informací o ruských názorech
na geopolitické záležitosti. No ano, ale prostě proto, že naše
mainstreamová média nepřinášejí téměř vůbec žádné informace o
ruských názorech na tu rusko–západní kolizi, protože se chovají
propagandisticky a říkají názory pouze jedné strany,“ kritizuje
mediální analytik.

Propagandistické médium nadává nepropagandistickým do propagandistů

Zároveň buď vynechávají, nebo dopředu označují za mylné, chybné,
špatné a nepřátelské názory druhé strany. „To je propaganda. Ano, to,
co dělá Česká televize, je ryzí propaganda. A je to vysledovatelné na
mnoha a mnoha stovkách případů. Ale je hezké, že zloděj křičí, chyťte
zloděje. Propagandistické médium nadává jiným médiím, která nejsou
propagandistická, do propagandistů. To mi přijde opravdu bizarní. Bohužel,
tento hon na čarodějnice má svůj legislativní rámec, je to Chovancovo
specializované centrum pro boj proti terorismu, které má monitorovat tyto
mediální výstupy. Hezké bylo, že pan Rosí také říkal, že ta komise, a
to skoro cituji, bude monitorovat nejenom mediální výstupy týkající se
terorismu a ruskou propagandu, ale i kritické názory vůči tradičním
médiím. Nevím, jestli to, že má někdo kritické názory vůči tradičním
médiím, je otázkou jeho nepřátelského postoje k našemu demokratickému
uspořádání nebo k čemu,“ podivuje se Petr Žantovský.

A už vůbec neví, proč by měl nějaký útvar na Ministerstvu vnitra
sledovat, co si kdo myslí o tradičních médiích. „Kdo to jak posoudí? I
to, co si tu každý týden povídáme, je jistě kritický pohled na chování
tradičních médií. Ten kritický názor říkám soustavně a vždy ho
podkládám dvěma větami. Veřejnoprávní média, velmi důležitá a
podstatná součást té množiny tradičních médií, jsou námi všemi
placena ze zákona, tedy máme právo dívat se kriticky na to, co dělají.
Pokud bychom měli jen povinnost platit poplatek, tak potom nejsme v demokracii,
ale jinde. To už ale není jen diletantokracie, to je policejní stát. Proč
vymýšlet nové výrazy pro něco, co už známe? Kladu otázku, jestli to
máme takto chápat, že napříště bude jakýkoli kritický názor vyslovený
na adresu tzv. tradičních médií, třeba České televize, brán jako projev
nepřátelský vůči demokracii a jak bude sankcionován. Myslím, že by nám
to pánové Rosí, Chovanec, Břešťan nebo jiní do věci zapletení pánové
měli sdělit,“ doporučuje mediální odborník.

Názor Rady pro vysílání slyšel, ale nic to neznamená, protože to vidí
jinak

Ve zmíněném pořadu přišel Robert Břešťan se svérázným názorem,
když oživil starší kauzu reportáže televize Prima o křesťanských
uprchlících z Iráku, kteří u nás nechtěli zůstat. „Televize Prima o
tom odvysílala několik objektivních reportáží, ale posléze byla
kaceřována Radou pro rozhlasové a televizní vysílání. Později
odvysílala reportáže i o tom, že je předmětem zkoumání této Rady. Toto
celé považovali v České televizi za důvod k odvysílání obsáhlého
rozhovoru s panem Břešťanem. V průběhu vysílání předseda RRTV pan
Krejčí řekl, že z hlediska zákona se Prima ničeho špatného nedopustila.
Ani to, že vyslovovala ve zpravodajském pořadu názorová stanoviska k věci,
která se jí týkala, nebylo v kolizi se zákonem. Tak jsem vysvětlení pana
Krejčího pochopil já. Pan Břešťan ho pochopil asi stejně, protože na to
reagoval zhruba těmito slovy: ‚No já jsem slyšel názor Rady pro
vysílání, ale v podstatě pro mě nic neznamená, protože já to vidím
jinak‘,“ připomněl Petr Žantovský.

Těmito Břešťanovými slovy se zase vracíme k diletantokracii. „Tak od
čeho máme správní orgán, který má být etalonem rozhodujícím o tom, jak
se mají a nemají chovat v určitých situacích elektronická média soukromá
i veřejnoprávní? To by nám stačil pan Břešťan, že by si sedl do budovy
nad Muzeem, kde sídlí RRTV, a tam by obsadil všechny kanceláře. Tam by se
rozesadili pánové Marhoul, Horáček a další a odtamtud by vládli
všehomíru. Nejen televizi Prima, webovým serverům a dalším médiím, ale
také České republice. Nakonec by to bylo i levnější, protože koneckonců
ta Rada tam obsadila asi jenom tři nebo čtyři patra z celého domu, tak kdyby
se tam vešli všichni ti prezidenti diletantokracie, ti diletantokraté, bylo
by to úžasné a ušetřili bychom spoustu vládních a parlamentních budov.
Tak to dávám ke zvážení, jestli by to nebyla správná cesta,“ uzavírá
mediální analytik s ironií své pravidelné hodnocení.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Ve Švédsku se bojí, že zůstanou bez vody a světla kvůli napadení Ruska

Důležité veřejné objekty Švédska nejsou chráněny před možnou agresí
ze strany Ruska, domnívají se ve Švédské Službě veřejné bezpečnosti (MSB).

Elektronická komunikace, zásobování vodou a elektrickou energií, příprava
krizových plánů – to jsou oblasti, ve kterých je třeba přijmout
okamžitá opatření, uvádí se ve zprávě pod názvem Analýza národních
rizik a možností 2016, kterou zpracovala MSB na vládní pokyn.

Podle zprávy vedení strategicky důležitých služeb nevěnuje potřebnou
pozornost ochraně svých objektů a začíná se zamýšlet nad krizovými
opatřeními teprve ve chvíli, kdy už problémy začínají. V řadě
důležitých podniků není náhradní zdroj elektrické energie, chybí
další zdroje pitné vody kromě ústředního vodovodu. Nemocnice nemohou
přijmout velké množství pacientů v případě krizové situace.

Pod „krizovou situací" se rozumí válka, a v MSB se netají tím, že za
potencionální hrozbu považují Rusko. V úřadě berou zcela vážně
prohlášení Švédské policie veřejné bezpečnosti (SÄPO) o tom, že
ruští agenti se zabývají mapováním společensky důležitých objektů
království, a to může být příprava na válku.

„Vidíme to podle kontaktů, které ruští důstojníci navazují ve
Švédsku. Vidíme, jaká místa navštěvují v naší zemi. A na základě
toho můžeme dojít k závěru, že mají zájem o infrastrukturu", řekl
novinám Dagens Nyheter Vilhelm Unge, vedoucí analytického oddělení
kontrarozvědky v SÄPO.

Vilhelm Unge ale odmítl říci Dagens Nyheter, kdy a za jakých okolností byli
pozorováni ruští agenti. Podle jeho slov informace musí zůstat utajená,
„aby bylo ochráněno království".

Již před časem SÄPO ve své pravidelné výroční zprávě obvinila Rusko z
vedení „psychologické války" proti Švédsku pomocí informační agentury
Sputnik a televizního kanálu RT.

Kontextová reklama Sklik

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Fotka orálního sexu zmařila plány tisícům párů. Foto

Tisíce párů z různých zemí, jež se chystaly vzít na řeckém ostrově
Rhodos, musely změnit své plány kvůli zákazu rhodského metropolity Kirilla.
Uvedl to list The Independent.

Cizincům bylo zakázáno uzavírat sňatek ve slavné kapli v zálivu sv. Pavla
kvůli fotografii, kterou britští novomanželé Carly a Matthew Lunnovi
zveřejnili na Facebooku. Na snímku ženich stojí se staženými kalhotami na
pozadí kaple, zatímco jeho nevěsta ve svatebních šatech klečí před ním
na kolenou a imituje orální sex.

„Hanba na ty dva za tu škodu, kterou způsobili," prohlásil obyvatel Rhodu
Giorgos Eleftheriou, který oddával Carla a Matthewa Lunnovy, „udělali by to
samé u sebe doma před britským kostelem, židovským chrámem nebo muslimskou
mešitou?"

„Spojili se s námi minulý týden a oznámili, že se vše ruší," cituje
The Independent slova obyvatelky britského hrabství West Yorkshire Emmy
Couplandové. Emma naplánovala svatbu na Rhodu na příští květen, ale
kvůli zákazu svateb musela být odložena. Teď někteří hosté nepřijedou,
protože si nebudou moci dovolit další drahou letenku.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Je za tím Šabatová. Ředitelka školy, kterou popotahují kvůli odporu k
muslimským šátkům, promluvila

Před obvodním soudem pro Prahu 10 dnes stane ředitelka pražské střední
zdravotnické školy, kterou proslavily dvě dívky ze Somálska, které
vyžadovaly, aby jim škola umožnila nosit tradiční pokrývku hlavy, a
posléze ombudsmanka Anna Šabatová, která se do kauzy vložila s
odhodlaností sobě vlastní.

Ředitelka školy Ivanka Kohoutová se přitom domnívá, že bez
temperamentního vstupu veřejné ochránkyně práv by žádná kauza nevznikla.
Takto se jedna z dívek domáhá šedesáti tisíc korun odškodného a omluvy
navrch.

Vše začalo v červnu 2013. Tehdy do školy přišly dvě dívky z
imigrantských rodin a ptaly se na možnosti studia. Vše prý probíhalo v
klidu, byly přijaty a informovány o podmínkách studia. „To jednání bylo
příjemné, přišlo nám fajn, že se dívky chtějí integrovat a získat
vzdělání, aby měly práci,“ říká dokonce ředitelka.

Jenže na začátku školního roku prý bylo vše úplně jinak. Obě dívky
slíbily, že přinesou do ředitelny potřebné doklady, které předtím
neodevzdaly. Když nepřicházely, nechala je ředitelka vyvolat školním
rozhlasem, po čemž prý následovala scéna, kterou ředitelka nepamatuje. „Ona
sem přilétla, chovala se agresivně, dupala nohou a opakovala, že nebude
chodit,“ líčí. Pak prý vyběhla z ředitelny a rozjela kauzu.

Ta nabrala úplně jiné obrátky, když do věci vstoupila Česká školní
inspekce a posléze ombudsmanka Šabatová. Vše skončilo podáním žaloby na
školu. Ředitelka upozorňuje, že téma zákazu nošení šátku, ze kterého
Šabatová udělala hlavní diskriminační klacek, se v roce 2013 se studentkou
vůbec neřešilo, objevilo se až dodatečně, když začala na školu útočit
přes úřady.

„S tím, že důvodem byl šátek, přišla především ombudsmanka. Nebýt
paní Šabatové, tak zřejmě žádná žaloba nebyla podána,“ dodává
ředitelka. Sama prý při pohovoru u dívky nezjišťovala ani jakého je
vyznání, jako to nedělá u žádného uchazeče o studium.

Jediné, co z jejího pohledu bylo v nepořádku, kromě nezájmu studentky o
studium, prý byly nedoložené doklady o předchozím vzdělání. Ředitelka
upozorňuje, že ačkoliv ombudsmanka operuje antidiskriminačním zákonem, tak
proti němu stojí na stejné úrovni jiné normy, například školský zákon,
které se rovněž musejí dodržovat. „Vůbec se nebralo v potaz, že jsme
zdravotnická škola, že máme svá specifika, že učíme praxi ve
zdravotnických zařízeních,“ upozorňuje.

Nevěří však, že by kauza skončila před soudem, kdyby do ní horlivě
nevstoupila ombudsmanka Šabatová. „Stala jsem se jakýmsi pranýřovaným
obětním beránkem, aby se tu otevřela kauza, na niž určití lidé čekali,“
myslí si.

Deník Blesk následně vyzpovídal dvě studentky školy, které potvrdily, že
se na škole s žádnou šikanou či diskriminací nikdy nesetkaly. Ve škole
prý normálně studují zástupci nejrůznějších menšin, ať
národnostních nebo sexuálních. Pokud jde o zákaz nošení muslimských
hidžábů na praxi, upozornila jedna ze studentek, že podobná omezení
dobrovolně podstupují všechny studentky. „Na praxi musíme mít sepnuté
vlasy, nesmíme mít gelové nehty, nesmíme být příliš nalíčené,
nemůžeme mít žádné cinkavé naušnice,“ vyjmenovává.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Proti gustu není žádný dišputát: ideály ženské krásy v různých
zemích

Portál AdMe.ru vybral 10 krásných dívek, aby vám ukázal, čím se liší
současné tendence v líčení v různých zemích.

Obyvatelky Japonska jsou přesvědčeny, že růž není třeba nanášet na
lícní kosti, ale na oblast pod očima. Za moderní je též považováno
zdůrazňování očí pomocí stínů nebo sotva viditelnou linkou a ústa je
vhodné zdůrazňovat leskem nebo rtěnkou většinou růžové barvy.

USA

Američanky udávají styl líčení celému světu a aktivně ho šíří
pomocí instagramu. Ideální líčení jsou podle nich přesné obrysy,
obloukovité obočí, umělé řasy a ústa syté barvy. Je to složité, dlouho
to trvá a je to zcela nepřirozené, ale krásné, že?

Syté výrazné barvy jsou neoddělitelnou částí Indie, což se odráží i v
líčení jejích obyvatelek. Dívky zvýrazňují oči linkami, používají
třpytivé stíny a odvážně si malují ústa výraznou rtěnkou. Samozřejmě
používají i šperky.

Jižní Korea

Můžeme s určitostí říci, že korejské dívky jsou posedlé svým
zevnějškem a mají vlastní variantu přirozeného líčení. V současné
době dávají přednost tónovacím prostředkům s vlhkým nádechem,
upravenému rovnému obočí a výrazným leskům a lakům na rty. Obličej
získává svěží nádech.

Husté, naplněné pigmentem obočí — to je nečekaný, ale absolutní trend
v Anglii. Dívky ho skvěle kombinují s lehkým make upem a „neviditelnými"
odstíny rtěnek. Přirozená krása je právě taková.

Švédské dívky jsou známé svými světlými vlasy, modrýma očima a
výraznými lícními kostmi a skvěle dokáží zvýrazňovat přednosti svého
zevnějšku. Zvýrazňují oči tlumenými kouřovými stíny a používají
odstíny rtěnek, které se maximálně blíží přirozené barvě úst. Je to
jednoduché, ale úžasně jim to sluší.

Blízký východ

Východní dívky vynikají výraznou přirozenou krásou a mohou si dovolit
maximálně širokou škálu odstínů. Velkou pozornost věnují líčení
očí, zdůrazňují jejich tvar dlouhou krásnou linkou a umělými řasami a
vytvářejí husté zahnuté obočí.

Francie

Francouzky jsou přesvědčené, že nejdůležitější v líčení je
ideální pokožka. Používají minimální počet kosmetických prostředků,
ale k tomu přidávají trochu pečlivého „stínování" určitých zón.
Přirozený jas pokožky je zajištěn.

Většina obyvatelek Irska má dost světlou pokožkou a obtížně se opaluje.
A proto, aby nevypadaly jako nemocné a zvýraznily rysy svého obličeje,
dívky používají bronz, který nejen přidá obličeji lehký opálený
odstín, ale i zvýrazňuje lícní kosti.

Brazilské dívky zpravidla dávají přednost neutrálnímu líčení, ale
zvýrazňují ústa. Výrazná matová rtěnka na nich nevypadá vyzývavě, ale
naopak dodává barvu a zdůrazňuje jejich přirozenou krásu.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Svině, to neokecáte. Lehkoživka Horáček a paní Vášáryová, až vyjedete
za Prahu... Zdeněk Zbořil chtěl být hodný, ale nešlo to

ROZJEZD ZDEŇKA ZBOŘILA Mnozí se na 17. listopad připravují velmi
intenzivně a prezident Miloš Zeman by si měl uvědomit, že proti němu
nestojí jen několik poslanců, případně ministrů a kulturních sirotků,
ale poučenější a lépe organizovaná Česká televize. Zdeněk Zbořil ve
svém pravidelném ohlédnutí za politickým děním také upozorňuje, že
ohlášená obměna vlády nemůže být od Bohuslava Sobotky vnímána jinak
než jako trik prohnaného technologa moci, který nechce přiznat svůj podíl
viny na neúspěchu celé ČSSD.

Prezident Miloš Zeman v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz zareagoval na
události, k nimž došlo ve dnech před výročím vzniku Československa. Je
přesvědčen o tom, že by Daniel Herman měl odejít z vlády. Nicméně si
nemyslí, že to udělá, i když poškodil zájmy svého státu a jednal proti
usnesení své vlády, protože jeho touha být i nadále ministrem kultury bude
silnější než cokoli jiného. Prezident zvažuje, že tuto otázku nadnese
premiéru Bohuslavu Sobotkovi v úterý, kdy ho na jeho žádost přijme. „Pan
prezident má v zásadě pravdu. Ale žijeme v České republice, kde
například docent ústavního práva v deníku Právo takovou možnost odmítá.
Mluví o svědomí a morální odpovědnosti podobně jako pan Herman a ví bůh,
co tím myslí,“ uvádí pro ParlamentníListy.cz politolog Zdeněk Zbořil.

Daniela Hermana jistě posílil otevřený dopis, který na jeho podporu
podepsalo 24 z 29 ředitelů příspěvkových organizací, které Ministerstvo
kultury zřizuje, takže mu i přímo osobně podléhají. „Pan ministr
kultury nemůže jen tak opustit místo distributora finančních příspěvků
‚kulturním organizacím‘, jejichž ředitelé ho tím dopisem podpořili,
protože ti by pak museli najít rychle někoho jiného, kdo by tuto starost po
panu Hermanovi vzal na sebe. Pokud si ale někdo myslí, že po letošním 28.
říjnu a ‚operaci Brady‘ jeho popularita závratně stoupla, neměl by toto
své přesvědčení přeceňovat. Možná, že příští volby ukáží, že
nejen pan Herman, ale i KDU-ČSL, se trochu, nebo dokonce víc než dost,
přepočítali,“ domnívá se politický analytik

Kulturně neklidní neprotestují proti čínským investicím, z nichž něco
mají

Vrací se k tomu, jak rozhlasový komentátor Petr Nováček naznačil, že
ČSSD je placena z tajných čínských fondů. „To je na podání trestního
oznámení, buď na ČSSD, nebo na pana Nováčka. Ale na druhé straně, také
fotbalisté SK Slavia běhají po ligových a evropských hřištích s nápisem
China a ani Jiřina Šiklová, Táňa Fischerová, Bára Štěpánová a dokonce
ani Olga Sommerová, natož pak vedení karlovarského MMF, neprotestují, proti
čínským investicím do sportu a kultury v ČR. A hlavně, všichni ti
kulturně neklidní nechť rozhodují, zda si vybrat mezi dalajlámou nebo
vládou ČLR, zda půjdou do své volební kampaně, třeba v čele s panem
Hermanem, a občané, nikoli ti jediní moudří, rozhodnou, jakou politiku ten
pověstný ‚středoevropský tygr‘ bude vůči ‚rudé Číně‘ dělat.
Přece jen nejde mluvit čtvrt století o demokracii, a když se to nehodí, tak
se na ta všechna krásná slova vykašlat,“ komentuje Zdeněk Zbořil
dvojakou hru kulturní fronty.

V další části rozhovoru komentoval Miloš Zeman protesty proti své osobě
tak, že už zažil v roce 1999 hnutí „Děkujeme, odejděte“, v roce 2001
televizní krizi nebo před dvěma roky Albertov. Je to podle něj stále
stejná skupinka neúspěšných politiků a druhořadých umělců, která se
pokouší o jakýsi pražský Majdan. Pořád se jim to ale nedaří a prezident
si myslí, že se jim to nepodaří ani v budoucnosti. „Myslím, že se pan
prezident nemýlí. Neměl by ale také podcenit, když jsou lidé v pražských
ulicích. Spoléhat na ‚internetovou podporu venkova‘ by se mohlo ukázat
iluzí,“ upozorňuje politolog, že tentokrát má více než kdykoli v
minulosti zdatné protivníky.

Proti Zemanovi stojí poučenější Česká televize navštěvovaná Schapirem

„Nestojí proti němu jen několik poslanců, případně ministrů a
kulturních sirotků, ale už poučenější a lépe organizovaná Česká
televize navštěvovaná panem Schapirem, jejíž někteří pracovníci se
domnívají, že nejen dělají, ale i řídí českou politiku. Mnozí se na 17.
listopad připravují velmi intenzivně, a dokonce i z filmů promítaných nám
ve veřejnoprávní televizi o výcviku speciálních služeb různých zemí
víme, že i jen 12-20 členů jednotek SEALs dokáže svrhnout vládu nebo
prezidenta kdekoli. V poušti, v tropech, v buržoazně poklidné Evropě. Tak
proč ne tentokrát třeba v Praze. Navíc, když není tak úplně jasné, na
kterou ústavu naši vojáci, příslušníci policie a členové
zpravodajských služeb vlastně přísahali,“ poznamenává Zdeněk Zbořil.

V rozhovoru s hlavou státu došlo i na Bohuslava Sobotka. Miloš Zeman o sobě
prohlásil, že je, na rozdíl od nynějšího předsedy vlády, úspěšný
politik. Dokládal to na skutečnosti, že vytáhl sociální demokracii ze
sedmi na 32 procent a také vedl úspěšnou vládu ČSSD. Naopak Bohuslav
Sobotka je podle něj neúspěšný politik, který zahájil proces opačným
směrem. To znamená sestup z oněch 32 procent až na dnešních 14 procent.
Připomněl obecnou politologickou zákonitost, na které nelze nic změnit, že
jestli někdo nese největší odpovědnost za neúspěchy jakékoli politické
strany, pak je to v první řadě její předseda.

Zdrcujících 14 procent pro ČSSD ještě nemusí být její dno

„Miloš Zeman byl rozhodně úspěšnější jako předseda strany v tom
smyslu, že ji dostal do Strakovy akademie hlavním vchodem. Premiér Sobotka se
svou ČSSD se ve vládě nejdéle udržel. O svůj podíl na klesajícím zájmu
občanů o ČSSD se však oba podílejí stejným dílem. Mohli by se sice
dohadovat, kdo to myslel a dělal lépe, ale to by byla ztráta času. Oba se
zasloužili, na rozdíl od svých soudruhů, bratří a přátel, o to, že
vlády ČSSD vydržely ve svých úřadech déle než ty druhé, ale o to se
zajímají jen političtí komentátoři. Občany většinou zajímá, co je to
stálo a oč v době vlády Zemanovy stejně jako Sobotkovy přišli a zda ty
dluhy, kterými se platilo za prosperitu, nebyly a nejsou příliš vysoké.
Těch zdrcujících 14 procent pro ČSSD zatím nepřeceňujme. Možná bude
hůř, ale třeba také ne,“ přemítá Zdeněk Zbořil.

Blíží se výročí 17. listopadu. Letos se na rozdíl od loňského Albertova
prezident nikam nevydá, ale chystají se demonstrace proti němu. Miloš Zeman
k tomu v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz říká, proč ne, vždyť takové
demonstrace jsou v každé zemi, nejenom v České republice. Dodává, že 17.
listopadu 1989 prošel trasu z Albertova na Vyšehrad a odtud na Národní
třídu. Před 17. listopadem publikoval článek, za který byl potřetí
vyhozen z práce, protože ten článek kritizoval v Technickém magazínu
komunistický režim. Po 17. listopadu absolvoval desítky setkání na
fakultách nebo v divadlech a nakonec i na Letné. Nevidí důvod, proč by měl
potom, co 17. listopadu 1989 reálně udělal, vzpomínat na tento den s těmi,
kdo 17. listopad 1989 vůbec nezažili.

Skuteční i domnělí mrtví z obou listopadů varují, jak je snadné je
zneužít

„Předpokládám, že prezident jako nejvyšší velitel branné moci a
koordinátor zpravodajských služeb má na stole data od všech, kteří se
starají o bezpečnost státu, a dokonce i zodpovídají za bezpečnost
instituce prezidenta. Nevím, zda dojde k vyhlášení studentské okupační
stávky nebo k divadelnímu neklidu jako v roce 1989, ale zdá se mi, že vím,
kdo s takovým ‚manuálem‘ pracuje. Neslyšel jsem ale ani z jedné strany,
jak kdo chce a jak vzpomínat na 17. listopad 1939. Ti skuteční, ale i
domnělí mrtví z obou listopadů varují, jak je snadné je zneužít.
Vysvětlení pana prezidenta chápu, ale obávám se na základě svých
zkušeností z výuky na vysoké škole až téměř do dnešních dnů, že to
‚mladým‘ nic neříká. Dokonce si možná někteří myslí, že i
tentokrát je povede na zteč Václav Havel,“ podotýká Zdeněk Zbořil.

Svou pozornost poté obrací k dopisu, který svým spolustraníkům rozeslal
premiér a předseda ČSSD Bohuslav Sobotka a v němž je informuje o
chystaných změnách ve vedení strany i ministerstev. „Potřebujeme novou
krev. Proto jsem se rozhodl, že obměním svůj tým. A to jak na úrovni
vlády, tak ve strukturách strany. Někteří kolegové jsou unaveni a
potřebují vystřídat. Konkrétní jména oznámím během následujícího
jednoho měsíce,“ napsal členům ČSSD. Avizovaná obměna má být reakcí
na neúspěch strany v krajských a senátních volbách. K témuž vyzval i
koaliční partnery, ale ani šéf ANO Andrej Babiš, ani předseda KDU-ČSL
Pavel Bělobrádek ke změnám „svých“ ministrů nevidí důvod. „Nikdo
proti tomu nemůže nic namítat. Samozřejmě že někteří v ČSSD by chtěli
nějaké radikálnější řešení, jiní zase udržet setrvalý stav. Možná
se někteří vylekali pádu volebních preferencí,“ odhaduje politolog.

Obměnu vlády lze chápat jako trik prohnaného technologa moci

Je ale přesvědčen o tom, že si nejen většina členů strany, ale i jejích
voličů, myslí, že je třeba něco udělat. „Ta forma, kterou pan Sobotka
tak činí, je ale při všech ohledech k němu trochu zvláštní. Je to jako
kdyby sváděl svůj neúspěch na celou vládu a nutil ostatní dvě strany,
aby převzaly část jeho zodpovědnosti. Ta ovšem není vládní, ale
stranická. Proto to nedělá ani dobrý dojem, je to jen jakási
machiavelistická obmyslnost. A nemusí se mu vyplatit, zvláště když zájem
veřejnosti, o jakou změnu vlastně půjde, je dost intenzivní. Takže ‚obměna‘
členů vlády je nikoli jen kosmetická úprava nebo zastírací manévr, ale
od prvních vteřin jejího zveřejnění nemůže být chápána jinak než
jako trik prohnaného technologa moci, který nechce přiznat svůj podíl viny
na neúspěchu celé ČSSD, byť jen ve volbách do krajských zastupitelstev a
části Senátu,“ vysvětluje Zdeněk Zbořil.

Textař, producent a bývalý spolumajitel sázkové kanceláře Fortuna Michal
Horáček oficiálně vyhlásil kandidaturu na prezidenta. Distancoval se od
toho, aby ho někdo nominoval, aby se nevystavil podezření, že se odvděčí
nějakou protislužbou. Ve svém týmu má zatím osm lidí, hlavním
konzultantem je politolog Viktor Janiš. V případě svého zvolení by měl
Michal Horáček velký zájem o Magdu Vášáryovou, která je také jednou ze
spoluautorek nebo inspirátorek jeho programu. Velice zajímavým člověkem by
pro něj prý mohl být Petr Kolář, několikanásobný velvyslanec v různých
zemích. Zmínil ještě Jana Urbana, kterého dobře zná z revoluce a který
mu velmi významně pomohl s tvorbou programu. Druhé kolo přímé volby
považuje jenom za náhradní řešení. Cílem je vyhrát v prvním kole. Tím
samozřejmě republice ušetří spoustu výdajů a zbytečných hádek.

Horáčkovi se nepovedla estráda a oznámením spolupracovníků to dorazil

„To jsou všechno velmi odvážná slova. Někdo by si dovolil říci, že
dokonce i naivní. Ale přiznejme panu Horáčkovi dobré úmysly. Bohužel se
mi zdá, že je toto oznámení druhý špatný krok, který na začátku své
kampaně zvolil. Nepovedla se estráda na Staroměstském náměstí na úkor 28.
října 1918, tentokrát stačí jen jména členů jeho týmu, aby se spousta
lidí polekala nebo naštvala. To, že se rozhodl spolupracovat s Petrem
Kolářem, který by také chtěl být prezidentem, svědčí jen o tom, že
nebude pánem svých slov ani skutků. Pan Kolář nepožívá dobře pověsti,
což by nevadilo, kdyby se volilo v Parlamentu, ale pro přímou volbu je to
rozhodnutí velmi riskantní,“ říká pro ParlamentníListy.cz Zdeněk
Zbořil.

A nadšení nevzbudí zřejmě ani další avizovaní Horáčkovi
spolupracovníci na Pražském hradě. „Je mi až líto paní Vášáryové,
která nezapomíná na své politické ambice, ale možná to pro ni bude v
Česku horší než na Slovensku. Praha není Bratislava, a až pojede s panem
Horáčkem někam mimo hlavní město, nemusí to dobře dopadnout. Také Jan
Urban bude slabším článkem Horáčkova týmu a navíc je čeká kritika,
kterou doposud tito lidé z jeho týmu častovali ty druhé a nyní jí budou
muset sami čelit. Zatím se tomu pan Horáček vyhýbal, ale ani ‚divadlo‘
mu nebude dobrým spojencem, jak se ukázalo v průběhu Brady-operation. Ti
současní herci z Ordinace v růžové zahradě mají jiný druh popularity
než ti z Činoherního klubu v roce 1989,“ tvrdí politický analytik.

Ohlášený kandidát to neměl lehké, protloukal se mezi vekslem a sázkami

Štěpán Kotrba na svém facebookovém profilu připomněl obsáhlý článek
Miloše Čermáka o Michalu Horáčkovi z Reflexu v únoru 1995. Píše se v
něm, mimo jiné, že v roce 1970, kdy v zemi začínala takzvaná normalizace,
začal studovat fakultu žurnalistiky, ale po vyloučení ze studia se začal
naplno věnovat sázení. Opatřil si potvrzení o takzvané změněné
pracovní schopnosti a stal se „domácím dělníkem“ ve výrobním
družstvu invalidů Meta. Protože byl kandidátem na invalidní důchod,
úřady mu nedělaly problémy s výjezdy do zahraničí, a tak hodně cestoval.
Přítel fotograf mu vyhotovil neobvyklou momentku: znázorňovala Horáčka
zasypaného papírovými penězi a s korunou vyrobenou z bankovek. Budoucí
slavný textař (mimo jiné autor pozoruhodné písně „Štěstí je krásná
věc, ale prachy si za ně nekoupíš“) považoval v mládí peníze za
nejdůležitější věc na světě. Je pyšný na Fortunu, kterou založil a na
které zbohatl a odmítá slovo hazard pro sázení, protože ten je
zneužíváním důvěřivosti lidí.

„Pan Horáček, pokud vím, to neměl v sedmdesátých a osmdesátých letech
lehké. Protloukal se mezi vekslem a sázkami, byl považován za ‚lehkoživku‘,
což bylo označení mezi profesionály sledujícími český polosvět, a dalo
mu to dost práce, podobně jako mnoha jiným, aby mohl dostat ‚svobodné
povolání‘ a nebýt naháněn za příživnictví. Kdo něco podobného
zažil, ví, jak to bylo složité, zejména pro toho, kdo nemohl dostávat ‚tvůrčí
stipendia‘ od Svazu československých spisovatelů a pro výjezdní doložku
musel na národní výbor. To všechno se ale přesto stane předmětem
Horáčkovy vivisekce, jakmile doopravdy začne objíždět své potenciální
voliče. Ale jak mu radit a neuškodit, když nám bude stále znít ta
vtíravá melodie a Horáčkova slova o tom, že ‚štěstí si nekoupíme za
prachy‘. A to i tehdy, kdyby na Hrad vstoupil Matyášovou branou a v
kratších kalhotách,“ očekává Zdeněk Zbořil.

Tolik arogance jako v jedné větě deprivovaného umělce se jen tak nevidí

Měli by se umělci vyjadřovat k aktuálnímu dění a politické situaci? Nad
tím diskutovali v rámci projektu Názorování cestovatel Dan Přibáň, herec
a hudebník Vojtěch Dyk, herec a režisér Jiří Mádl a humorista Milan
Šteindler. Podle Mádla panuje v mocenských sférách velký strach z umělců.
„Fakta můžete přehodit jinými fakty, můžete lhát, ale emoce, které
nastavíte z nějakého pohledu jako umělec, ty neokecáte,“ upozornil Mádl.
Množící se vystoupení umělců proti našim nejvyšším ústavním
činitelům, a zvláště proti prezidentu Zemanovi, přišla dle Šteindlera v
době, když už se o tom naplno mluví po hospodách. Podle Dyka je obrovským
problémem privatizace médií. „Na nás ale je, abychom podobnými debatami
vytvářeli tlak. Protože oni chtějí, abychom se báli. Ale my jim musíme
říct, my se nebojíme, vy se bojíte, svině. A já mám zprávy, že už se
to děje. Dneska jsem mluvil s ředitelem Národního divadla, který má
kontakty v Senátu, že se šíří jejich patrem, že neví, co se vlastně
bude dít,“ zajásal Dyk.

„Chtěl jsem odpovědět, že se vyjadřovat samozřejmě mají. Ale po
výroku Vojtěcha Dyka, z něhož jsem se dozvěděl, že jsme někteří podle
něho ‚svině‘, jsem změnil názor. Ať se nevzdělaný nebo obtížně
vzdělavatelný pan Dyk jde podívat na film Mefisto, aby snad pochopil, jaké
emoce může ‚z nějakého pohledu nastavit umělec, a co se nedá okecat‘.
Té arogance a pýchy v jedné větě deprivovaného ‚umělce‘. Už ten
název ‚Názorování‘ svědčí o velikosti ducha a intelektuální úrovni
zúčastněných. Ale proč bychom jim nedali vyniknout? Ať jdou do boje, ale
ať se nediví, když nevyhrají. Koneckonců herci a ‚umělci‘ dupali na
propadlišti už mnohokrát. Ať žijí v iluzi, že se jich někdo bojí.
Nemusí to být napořád. Dokonce, ani kdyby se jim ten státní převrat
ukrajinského typu povedl,“ míní Zdeněk Zbořil.

Na cestě k moci se ohledy na soudruhy v boji brát nebudou

Umělecká fronta a hlasatelé pravdy a lásky bývají tradičními spojenci,
ale vyjádření posledních dnů svědčí o tom, že tomu tak vždy být
nemusí. „Nevidím jediný vážný důvod, proč by měl být pan Horáček
hlavou státu. Nezdá se mi, že by měl formát státníka, jasnou
zahraničněpolitickou vizi a zejména osobnostní kvality, jimiž by mohl po
patnáctileté přestávce navázat na masarykovsko-havlovskou intelektuální a
morální tradici,“ například uvedl v anketě Lidových novin Tomáš Halík.
Michal Horáček zase odmítl, že by byl kandidátem „pražské kavárny“.
Předseda Starostů Petr Gazdík, jenž byl pod dojmem posledních událostí
spojován s těmi, co jsou označováni za pravdoláskaře, v Partii televize
Prima zase upozornil, že nedovolil, aby na Staroměstském náměstí
vystoupili s výzvou k občanskému neklidu Jiří Bartoška a Vojtěch Dyk.

„Kdybych volil slova jako pan Dyk, řekl bych, že jsou ‚posedlí chtivou
vášnivostí‘. Nejen majetek a peníze, ale i touha vládnout ovládaným.
Slovy pana Mádla: To neokecáte! Proto ta různost názorů a představ o
cestě k moci. Na té se ohledy neberou ani na soudruhy v boji. Co budou dělat
potom, až Miloš Zeman ohlásí, že nebude kandidovat na prezidenta? Jaký
úhel pohledu na své konkurenty zvolí? Že by zase emocionální? Pan Gazdík
se samozřejmě nemusí hrdit tím, že ‚zakázal‘ Bartoškovi a Dykovi
číst výzvu k státnímu převratu. Jistě jako zákonodárný činitel ví,
kterého paragrafu trestního zákoníku by se takové ‚dovolení‘ týkalo.
Ještě nediktuje, ale už zakazuje. Jak je to tedy s tou ‚svobodou projevu‘?
Můžeme, nemůžeme, nebo jen když nám pan Gazdík dovolí? A pokud jde o
Tomáše Halíka. Má pravdu, samozřejmě, ale kdo je dnes věren té tzv.
masarykovsko-havlovské tradici, kterou on sám vytvářel? A kde jsou jeho
žáci, pokračovatelé této tradice?“ ptá se Zdeněk Zbořil.

Nastávající prezidentské volby v USA jsou ostudou politiky

V úterý se rozhodne o tom, kdo se stane novým prezidentem Spojených států
amerických. Pouhý týden před volbami zveřejnil Federální úřad pro
vyšetřování dokumenty z dávno uzavřeného vyšetřování kontroverzní
milosti, kterou prezident Bill Clinton v poslední den svého působení v
Bílém domě udělil stíhanému finančníkovi a sponzorovi Demokratické
strany. Marc Rich byl tehdy už roky na útěku před zákonem, před americkou
justicí se schovával ve Švýcarsku. FBI zaskočila tábor demokratické
kandidátky Hillary Clintonové v minulých dnech i zprávou o nálezu nového
balíku elektronické pošty, kterou exministryně zahraničí odesílala oproti
pravidlům ze svého soukromého poštovního účtu. Přestože červencové
vyšetřování obdobného prohřešku skončilo jen pokáráním, nikoli
žalobou, kauza otevřená krátce před volbami vyvolala mezi demokraty šok a
mezi republikány novou naději na zvolení jejich kandidáta Donalda Trumpa.

„Už jsem několikrát opakoval, že mi je úplně jedno, koho si Američané
zvolí. I tentokrát se ukázalo, že ve Spojených státech může být
prezidentem každý, kdo se nebojí přijmout roli loutky ‚mužů ve stínu‘.
Jak někdo v Evropě prohlásil, tyto prezidentské volby jsou ostudou politiky,
neříkejme ani demokracie. Po nich bude jen opět více bomb, více mrtvých,
více lidí na útěku. Jediné, čeho bude méně, bude demokracie. Také
česká média, i když to není tak důležité, zklamala svým povrchním a
někdy až hanobícím způsobem prezentace všech kandidátů včetně těch,
kteří se objevili v primárkách. A teď jsou na rozpacích, zda nefandili
někomu jinému. Nehledejme za tím nějaký Halíkův ‚masarykovsko-havlovský
étos‘. Je to jen obava, aby nám nový prezident nevyměnil svého pana
velvyslance, anebo nepozval k posezení u krbu v Bílém domě někoho jiného,
než zval dosud. Ale na ‚America First!‘ nezmění nic ani Donald, ani
Hillary,“ konstatuje pro ParlamentníListy.cz Zdeněk Zbořil.

O přistěhovalcích, co se usídlili v ulicích Paříže, se moc hlasitě
nemluvilo

Vzhledem k tomu, že v těchto dnech pobývá ve Francii, přináší na závěr
pohled na tamní dění. „Ačkoli nejsem příliš zaujatý student
francouzské vnitřní politiky a vím o ní jen z tisku, televize a rozhovorů
se svými přáteli, a sem tam si něco pamatuji z dějepisu, řekl bych, že je
to velmi podobné jako u nás. Nadává se na prezidenta a ten jezdí po celé
zemi, aby se ukázal. Jednou je v Nice, potom v Calais, jindy se baví tak nebo
onak s policisty. Současně již běží televizní debaty k prezidentským
volbám, které budou v březnu 2017. Účastní se jich i bývalý prezident
Sarkozy, a pokud bych mohl vyjádřit své sympatie, měl je až dosud François
Fillon. Zdá se, že se média snaží oživit kdysi pomlouvaného Alaina Juppé,
ale do voleb je ještě daleko. Lidé se domnívají, že jsou to všechno
stejní lháři, a tak někdy své názory skrývají za levo-pravá nic
neříkající mávátka,“ poukazuje politolog.

Po vyklizení tábora migrantů u Calais, zvaného Džungle, začaly v pátek
francouzské úřady s evakuací asi 3000 migrantů, kteří se utábořili na
chodnících severního předměstí Paříže. „Kupodivu se o těchto
přistěhovalcích nemluví příliš hlasitě, snad proto, že v různých
koutech Francie s nimi mají lidé různé zkušenosti. Pokud jde o ‚vzpouru‘
nebo stávku policistů, situace na bojišti se mění každý týden a už jen
odborník na slovo vzatý pozná, oč jde a kde je vlastně pravda. To, co ale
přetrvává, jsou problémy ekonomické a sociální. O Bruselu se nemluví, a
když náhodou ano, pak většinou negativně. Spojené státy jsou pomlouvány,
tak jako mnohokrát v moderní historii, jednou kvůli nátlaku proti prodeji
Mistralů do Ruska, jindy kvůli nedůstojnému průběhu amerických
prezidentských voleb,“ dodává Zdeněk Zbořil.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Jiří Ovčáček posílá zásadní vzkaz studentům, kteří chodí na akce
Halíka, Horáčka, Pitharta a také před kamery České televize

ROZHOVOR Politici oslavy 17. listopadu občanům jen kazili, řekl
ParlamentnímListům.cz mluvčí prezidenta Jiří Ovčáček. Zemanovi kritici
se podle něho neúspěšně snažili svátek zprivatizovat. Zmínil rovněž
akci, kde podle něho došlo k poplivání ideálů listopadové revoluce. Bez
komentáře nezůstalo ani počínání Tomáše Halíka, Michala Horáčka a
České televize.

Máme za sebou další oslavu 17. listopadu. Prezident republiky se letos
veřejných akcí nezúčastnil, což mu mnozí vyčítají. Hlava státu by
prý v takto významný den měla veřejně promluvit… Jak tyto názory
vnímáte?

17. listopad je především svátkem občanů. Bez nich by totalita v roce 1989
neskončila. A proto je dobře, že ve státní svátek promlouvali hlavně
studenti, široká veřejnost. Politici jim sváteční den popravdě jen kazili.

Nehraje prezidentova neúčast na akcích 17. listopadu do karet jeho kritikům?
Přece jen, když někteří politici odmítli přijít na Hrad na oslavy 28.
října, také sklidili kritiku za to, že ignorují státní svátek…

Pan prezident, jako přímý účastník událostí celého roku 1989, projevil
odvahu v době, kdy nebyla levná. Je to tedy právě naopak. Kritici pana
prezidenta se opět pokusili zprivatizovat další státní svátek a znovu jim
to nevyšlo. 17. listopad patří lidem, ne inženýrovi Kalouskovi nebo panu
Horáčkovi, který si hraje na převtělení Václava Havla.

Na Albertově se sešly tisíce lidí, na Václavském náměstí se sešly
tisíce lidí. Ve vysílání ČT studenti hovořili o tom, že opět cítí
ohrožení svobody a demokracie. Co podle Vás bylo motivem takového množství
lidí k účasti na včerejších akcích? Jde o správný signál, že mladým
lidem není osud jejich země lhostejný, jak to někteří komentovali?

Je jedině dobře, že mladým lidem není osud země lhostejný. Pokud ale
něco chtějí změnit, musí si uvědomit dvě zásadní věci. Nestačí jen
demonstrovat, je třeba se zapojit do politiky a získat důvěru občanů. A
neméně důležité je nestat se loutkou v rukou zkrachovalých politiků,
politicky ambiciózních rektorů nebo politicky jednostranné České televize.
Je třeba mít vlastní názor a za tím si stát. A snažit se o něm
demokraticky přesvědčit ostatní.

Je podle Vašeho mínění dnes ohrožena svoboda a demokracie? Případně kým
a v čem konkrétně?

Svobodu a demokracii nejvíce ohrožují ti, kteří nejsou schopni tolerovat
názory druhých a normální občany považují za lidi druhé kategorie. Ano,
svobodu a demokracii reálně ohrožuje souručenství mainstreamových médií
a tzv. elit. Právě oni chtějí diktovat jediný správný názor a právě
oni pohrdají lidmi. Donald Trump nám všem ukázal cestu, jak toto
souručenství porazit.

V době, kdy na náměstí Jana Palacha probíhala demonstrace Bloku proti
islamizaci, na budově UMPRUM visely transparenty podporující islám a v době,
kdy na manifestaci hrála státní hymna, z oken vysoké školy se ji snažila
přebít jiná hudba. Vy jste to na sociálních sítích kritizoval, z druhé
strany, nebylo vše vyhrocené z obou stran?

Narušovat hlukem státní hymnu a pověsit z oken vysoké školy v den, kdy si
připomínáme boj za svobodu a demokracii, transparent na podporu
náboženství, které je v příkrém rozporu s hodnotami liberální
demokracie, je projevem hloupé a nabubřelé arogance, které se nikdo jen tak
nevyrovná. Touto akcí byly doslova poplivány ideály listopadové revoluce.

Organizátoři shromáždění na Albertově si pochvalovali, že tentokrát už
místo patřilo studentům, na rozdíl od loňského roku, kdy byl na místě
prezident Miloš Zeman a studenti se tam prý dostat nemohli. Nyní zde
promlouvali rektoři vysokých škol, s kritickým projevem a apely ke
studentům vystoupil i Petr Pithart, podle něhož je občanská společnost
stále aktivnější. Pokud jste to všechno sledoval, jak to na Vás působilo?

Už jsem o tom hovořil. Studenti si mají stát za svým názorem, mají o něm
demokraticky přesvědčovat druhé. Neměli by ale být loutkami v rukou
vysloužilých politiků, kteří si teď hrají na krasoduchy a líbivě pro
mainstreamová média zvěstují jakýsi račí pochod. Svět se dynamicky
mění. A jestli chceme zůstat svobodni, musíme sledovat a kriticky zkoumat
tyto tektonické geopolitické pohyby. Pokud budeme naslouchat politicky
ambiciózním rektorům nebo vyčpělým politikům, uvízneme v pasti jejich
ideologických frází. A jednoho dne se probudíme jako nesvobodní lidé.

Na Václavském náměstí k lidem mluvil také Tomáš Halík, podle něhož
„svobodně zvolený prezident se stal již neúnosným morálním a
bezpečnostním rizikem pro tento stát. Lidé kolem něho zrazují ideály 17.
listopadu a bez mandátu voličů obracejí kormidlo naší země k
nedemokratickým státům Východu“. Co o tom soudíte? Vzkázal byste
profesoru Halíkovi něco? Podobně jako Halík se na Václaváku vyjadřoval
Jiří Menzel, Jiří Dědeček nebo Břetislav Rychlík. Objevovaly se sice
komentáře, že místo oslav listopadu 1989 byla slyšet spíše jen kritika
hlavy státu, z druhé strany ovšem, nemůže to napovídat, že lidé
přestávají na straně prezidenta výrazně stát?

Vůbec nic takového to nenapovídá. Pan prezident se pravidelně setkává v
regionech s tisícovkami a tisícovkami občanů, které přicházejí na debaty
s ním, aniž bychom je museli podloudně lákat na doprovodné koncerty
zpěváků a skupin. Pokud jde o pátera Halíka, jsem pevně přesvědčen, že
i na Václavském náměstí využil přímou linku z pekla, jehož názory
tradičně tlumočí. Nu, a zmínění tvůrčí pracovníci? Stará vojna. V
řadách pravdolásky bojují tu s Klausem, tu se Zemanem minimálně 20 let. A
"zlí" voliči je po celou dobu neposlouchají. Naštěstí zde máme Českou
televizi, která je „osobnostem kulturního a společenského života“
věrná.

Zcela závěrem. Co z veřejného dění posledních dnů byste podtrhl, ať už
jde z Vašeho pohledu o záležitost pozitivní či negativní? Co by si lidé
měli nejvíce zapamatovat?

Určitě to není projev Petra Pitharta, inženýr Kalousek, pan Horáček nebo
otřesy v otřesené ČSSD. Bodem zlomu je vítězství Donalda Trumpa. Toto
datum si zapamatujme, ovlivní totiž naše životy na dlouhou dobu dopředu. Je
to začátek nové éry, která dává lidem naději, že „vláda věcí
tvých k tobě se zase navrátí“. S nadějí na počátek přichází i
naděje na konec. Doby, kdy o našich osudech rozhodovala nabubřelá média,
tzv. elita a sorosovské neziskovky. Ještě ale máme před sebou řadu výzev.
Třeba volby v roce 2017 a 2018.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Jiří Ovčáček varoval před otroctvím. Týká se to...

Dnes, v úterý 15. března, je to 77 let ode dne, kdy začala německá okupace
Československa. Do země vstoupila německá vojska, která obsadila českou
zemi. K výročí této události se dnes na svém profilu na Facebooku
vyjádřil i prezidentův mluvčí Jiří Ovčáček.

„Připomínáme si 77. výročí okupace nacistickým Německem,“ napsal
Ovčáček a dodal, že v rámci symboliky této události hrála na Pražském
hradě státní hymna.

„Nesmíme zapomínat na to, jak rychle a snadno lze upadnout do otroctví,“
připomněl mluvčí.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist