Question:
VIDEO, u kterého vám dojdou slova. Natočil ho Úřad vlády a propaguje EU

Úřad vlády pokračuje v seriálu edukativních videí vysvětlujících
občanům výhody členství v EU. Nyní se dozvíte, že hranice jsou na houby,
a tento slogan je následně ilustrován poučným příběhem.

Již jsme psali o videu, ve kterém skončil český kuchtík v německém
mrazáku, protože neměl pracovní povolení a přišla kontrola z úřadu.
Nynější video na něj navazuje nejen tematicky, ale i obsazením.

Postava pomocného kuchaře se tentokrát promění v českého houbaře
sbírajícího plody lesa v hraničním pásmu. Jak vysvětluje titulek, jsme na
Šumavě a probíhají devadesátá léta, temný čas hranic.

Najednou vidí krásný hřib, ovšem v jeho dosažení mu brání státní
hranice. Snaží se přes hraniční čáru k houbě proplížit, ale je
zpozorován bdělou pohraniční stráží. Pohraničník udělá houbaři
důkladnou pasovou kontrolu, během které mu úlovek na německé straně
hranice „vyfoukne“ Němka, kterou hraje stejná herečka jako kontrolorku z
pracáku v první epizodě vládního seriálu. Nakonec jej s úsměvem
pozdraví „guten tag“.

Přes zoufalého klečícího českého houbaře je nám vysvětleno, že „hranice
jsou na houby“. „Užívej si volný pohyb v EU“, přikazuje následující
titulek.

Video v neděli zveřejnil Úrad vlády na svém Facebooku s jednoznačným
vysvětlením: „Letos jsme 14 let v EU. Tohle legendární video s houbařem
ukazuje hodně podstatnou výhodu, kterou nám EU přináší.

Video bylo natočeno v rámci akce Evropa jsi ty. Financovaly jej Evropská
komise a Úřad vlády České republiky. Kampaň Evropa jsi ty spustil na konci
února tajemník pro evropské záležitosti Aleš Chmelař.

Video bylo pravděpodobně natočeno již za Sobotkovy vlády, která kampaň
připravovala v roce 2017.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Poslanec Fiedler a hrůzné zážitky z imigrantských táborů. Jestli se
Němci nezbaví Merkelové, dopadne to špatně. A tvrdý vzkaz pomateným
aktivistům

PŮLNOČNÍ ROZHOVOR Útrpné a kyselé vzpomínky má prý na loňskou
návštěvu Calais poslanec Karel Fiedler. „Vše, o čem jsem tehdy psal, co
jsem tam viděl, na co upozorňoval a před čím varoval, se naplnilo. Jen dnes
je vše v mnohem větší míře a rozsahu, ať už v Calais, nebo na
migračních trasách jihovýchodní a střední Evropy,“ říká Fiedler. Pro
ParlamentniListy.cz promluvil nejen o rušení tábora právě v Calais, ale i
celkově o uprchlické krizi a například i o tom, co řekl rakouský ministr
zahraničí Sebastian Kurz.

Co budete dělat dnes o půlnoci?

Půlnoc je čas, kdy už v naprosté většině případů spím. Nejsem
žádná noční poletucha, naopak typický ranní skřivan. Takže
předpokládám, že ani dnes to nebude jinak.

Vy jste se byl minulý rok v létě podívat do Francie do města Calais. Jaké
na to máte vzpomínky a jak hodnotíte to, co se tam v těchto dnech děje
ohledně toho utečeneckého tábora?

Jaké vzpomínky? No, řekl bych útrpné a kyselé. Vše, o čem jsem tehdy
psal, co jsem tam viděl, na co upozorňoval a před čím varoval, se naplnilo.
Jen dnes je vše v mnohem větší míře a rozsahu, ať už v Calais, nebo na
migračních trasách jihovýchodní a střední Evropy. Pánové z Bruselu a
evropští politici se museli úplně zbláznit, když problém Calais – a
samozřejmě nejen ten – nechali dojít až tak daleko. Calais a jeho
současná situace je typickým příkladem impotence Evropské unie v řešení
aktuálních problémů. Zaslepenost, neschopnost, zkostnatělost, bezradnost,
strkání hlavy do písku. A samozřejmě přebujelost a zbytečná složitost.
Tak lze jednoznačně charakterizovat současnou Evropskou unii. To, co se tam v
Calais děje dnes, je jen nutným důsledkem toho, o čem hovořím. Problém je
tím horší a tím hůře se řeší, čím více se nechá vyrůst. A tady se
nechal hodně přerůst.

A co říkáte na to, jakým způsobem reagují na rušení tábora migranti?

Neukazují tím nic jiného, než jak se nám nechtějí přizpůsobit, jak
nechtějí akceptovat naše zvyky, jak nechtějí akceptovat evropské zákony.
Jsou pro ně připravené tábory jinde, ale nechtějí tam. Není lepší
výpověď o tom, že nechtějí akceptovat naše pravidla. Znovu opakuji, že
chybou bylo, nechat tento problém takto přerůst.

Do protestů proti rušení tohoto tábora se zapojili i různí aktivisté. Co
byste jim vzkázal?

Fascinuje mě, že těmhle aktivistům, a neodpustím si přívlastek –
pomateným aktivistům, vůbec nevadí, že jsou napadáni řidiči kamionů,
že jsou ničeny jejich náklady a auta, je ohrožována jejich bezpečnost, ale
i bezpečnost občanů Calais. Že migranti vůbec nehodlají dodržovat
žádná pravidla a zákony. Proč neprotestují také proti převaděčským
mafiím, byznysu s planou nadějí, proti hazardování se životy běženců?
Proč neprotestují například proti válečným zvěrstvům Islámského
státu? Z jejich strany je to tendenční póza, nikoliv rozumové
přesvědčení. Co bych jim vzkázal? – aby nejdříve sami něco vybudovali,
tak jako jejich rodiče. Pak budou lépe chápat rozhořčení jiných,
starších, když to někdo chce narušovat a jen si tak brát.

Jak vůbec hodnotíte vývoj uprchlické krize a myslíte si, že se Evropa
dokáže s tímto problémem poprat, když se na jaře očekává další vlna
uprchlíků?

Již jsem to řekl – naprosto zbytečně, dráž, složitěji (a pokud vůbec)
řešíme problém, který při včasném řešení a opatřeních nemusel být
tak velký. A pokud budou Evropu řídit stále ti stejní neschopní, kteří
připustili současný stav, mám vážné obavy, jestli se s tím Evropa
dokáže poprat. Evropská unie potřebuje zásadní rekonstrukci –
systémovou a personální. A velmi rychle. Jinak opravdu už bude zbývat pouze
možnost ji opustit.

Jak vidíte situaci ohledně uprchlíků na makedonské hranici a v Řecku?

Opět bych musel opakovat, co jsem už řekl. Situace je už nyní kritická. Je
důsledkem liknavosti řešení krize v minulém roce. Čím dříve se učiní
rázné stop ekonomické migraci, tím lépe. A i nyní to již bude velmi
bolestné.

A co celkově říkáte k postoji Turecka k migrantům?

Doufám, že Turecko se nikdy nestane členskou zemí Evropské unie. O dvojaké
politice Turecka už toho bylo napsáno tolik, že je asi zbytečné to opakovat.
Chápu, že Turecko je skutečnou nárazníkovou zemí, ale jeho současný
postoj je spíše vydíráním. Rozhodně bychom se ale měli ptát, kam se
poděly miliardy eur na vytvoření záchytných táborů mimo hranice Evropské
unie. Co dělal celý ten obrovský byrokratický aparát Evropské unie? Pouze
přijímat usnesení a rozhodnutí, která se nerealizují nebo se míjejí
účinkem, to opravdu nestačí.

Rakouský ministr zahraničí Sebastian Kurz řekl, že by Řekové neměli
pouštět migranty dál na západ. Myslíte si, že je to dobré řešení krize?

Rozhodně ano! Nejdříve je potřeba migranty identifikovat, zjistit jejich
totožnost. Ekonomické migranty vracet obratem a ihned zpátky – ti další
noví si to pak rychleji rozmyslí. Zvláštní, kolik jich zapomnělo a
ztratilo pasy, ale žádní neztratili (i drahé) mobily...? Je snad jiný
způsob řešení migrace v takovém rozsahu?

Předseda Evropské rady Donald Tusk zase vyzval ekonomické migranty, aby
nevěřili převaděčům a do Evropy nepřicházeli. Řecko nebo jakýkoli
jiný evropský stát prý již nebudou tranzitními zeměmi. Schengenská
pravidla znovu vstoupí v platnost. Bude mít toto prohlášení vůbec nějaký
význam?

No to jsme to opravdu dopracovali – schengenská pravidla znovu vstoupí v
platnost! Tak ta snad tedy nikdy neměla přestat platit!!! Je to jen další
důkaz o zkostnatělosti a neschopnosti Evropské unie. Donald Tusk přece
neřekl nic světoborného a objevného, na to přece stačí selský rozum a
netřeba být předsedou Evropské rady, že je potřeba migrační tok zastavit.
Toto prohlášení bude mít samozřejmě svůj význam. Ale pouze tehdy, pokud
se bude realizovat.

Stále se mluví o tom, že nás jako České republiky se migrantská krize až
tolik netýká, protože migranti k nám vlastně nechtějí. Ale opravdu
netýká? Co se stane, když třeba Rakousko nebo Německo uzavřou hranice?

Naprostý nesmysl. Týká se nás, i když Rakousko a Německo své hranice
neuzavřou. Jsme součástí schengenského prostoru s volným pohybem osob.
Německo je přeplněno osobami, o jejichž skutečné totožnosti toho až
tolik nevíme. Já mám tedy o tom velké pochybnosti. A tito lidé se kdykoliv
mohou objevit u nás. Stane se to s naprostou určitostí.

Jak vůbec vidíte současnou situaci v Německu? Na internetu se objevil dopis,
který měla psát údajně německá novinářka a omlouvá se své malé
dceři za to, že nebude mít takovou svobodu, jakou by mohla mít. Jak myslíte,
že to v Německu dopadne?

Špatně. A pokud se nezbaví Angely Merkelové, tak velmi špatně.

Souhlasíte s názory prezidenta Zemana na migranty, který od začátku
hovoří například o dobře oblečených silných mužích, které mají
drahou techniku a podobně?

Vždyť já to říkal hned po mém návratu z Calais. Nejsem si jist, zda ne
dříve, než pan prezident? Ale to není vůbec podstatné. Podstatné je, aby
si tuhle skutečnost už konečně uvědomili všichni odpovědní za dění v
naší zemi – tedy zejména vláda.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
9 mužských zvláštností, které ukazují na to, že budete skvělým
manželem

Jak si představujete ideálního muže? Nepochybujeme o tom, že do seznamu lze
zařadit velké množství pozitivních kvalit, které bychom u partnera chtěli
vidět. V tomto článku jsme se zkusili vypořádat s tím, jak představy
odpovídají skutečnosti.

1. Rozum. Chytří muži méně podvádějí a více vydělávají

Není katastrofou, že někteří jsou chytřejší než ostatní. Ale podle
finských vědců je pro pevné a šťastné manželství lepší vybrat
chytřejšího muže, protože s velkou pravděpodobností svoji manželku
nepodvedou. Navíc chytří muži obvykle vydělávají více.

Vědci z Univerzity of Tennessee došli k závěru, že muži a ženy jsou
šťastnější v manželství, když je žena štíhlejší než muž. Přitom
nemusí mít tělo modelky, důležitý je pouze rozdíl mezi váhou muže a
ženy.

3. Smysl pro humor. Smát se musíte vy, nikoliv všichni

Ať je muž sebe víc krásnější, většina žen dokonce staví smysl pro
humor v žebříčku na vyšší místo. Vědci ve svém výzkumu dokázali, že
ženy na internetových seznamkách dávají přednost požadavkům, jako je
smysl pro humor. Podle nich ženy spojují humor s intelektem. A to mužům v
jejích očích přidává další plusové body.

4. Emoce. Neskrývá je pod rouškou mužství a klidu

Mnohé ženy chtějí, aby vedle sebe měly silného chlapa, který neprojeví
slabinu. Ale ve skutečnosti se ukazuje, že emocionálnost muže je pro
šťastné manželství velmi důležitá.

5. Podpora. Při úspěchu je důležitější než při neúspěchu

Profesorka Kalifornské univerzity svým výzkumem zjistila, že pro partnera je
podpora při úspěchu důležitější než při neúspěchu. Právě proto
muž, který se dokáže upřímně radovat z úspěchu své partnerky, i když
tento úspěch není kolosální, bude v manželství spokojenější.

Po světě se šíří feminismus, ale mnoho mužů si stále myslí, že žena
patří k plotně. Výzkum v roce 2005 ukázal, že muž ze dvou třetin
ovlivňuje, jestli žena bude nadále pracovat, nebo jestli se bude věnovat
domácnosti. Ale nehledě na to počet žen, které chtějí být dobrou matkou
a specialistou zároveň, neustále roste. Právě proto je genderová
vyváženost natolik důležitá. Výsledky dalšího výzkumu ukázaly, že
pracující ženy, které manželé podporují, jsou šťastnější, což
znamená, že se šance rozvodu snižuje.

7. Peníze. Nesnaží se vydělat všechny peníze na světě

Ženy často chtějí, aby u sebe měly bohatého muže, který dokáže lehce
vydělat peníze. Přitom i žena chce být finančně úspěšná. Vědci
provedli průzkum, podle kterého zjistili, že páry, které nestaví peníze
na první místo, mají stabilnější sňatek.

Výzkum sociologa z Univerzity Severní Karoliny ukázal, že soužití před
svatbou v budoucnu nezvyšuje riziko rozvodu. Riziko rozvodu se však zvyšuje u
dvojic, které spolu začaly žít v příliš mladém věku.

9. Dětství. Rád vypráví o svém dětství

Vědci z Cambridge zjistili, že lidé, kteří byli šťastní ve svém
dětství, jsou v dospělosti také šťastnější, což se odráží i v
manželství.

Jaké kvality ideálního muže byste do tohoto seznamu doplnili vy? Řekněte
nám o tom v komentářích.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Martin Koller vypráskal odpůrce Číny. A pak přesně popsal stav naší
armády... Nic příjemného

ROZBOUŘENÝ SVĚT MARTINA KOLLERA Analytik Martin Koller tentokrát věnuje
svou pravidelnou rubriku na ParlamentníchListech.cz přesnému popisu stavu
naší armády. Coby podplukovník v záloze a někdejší pracovník
ministerstva obrany odsuzuje jak její velení, tak zbrojní vybavenost a
zejména politické úkolování.

Máme bojeschopnou armádu a budeme vůbec nějakou armádu potřebovat?

Početnost, vlastenectví a bojeschopnost armády je jedním ze základních
faktorů určujících pozici státu ve světě. Dalším je šíře spektra
zbraní a vojenského materiálu, který dokáže konkrétní země samostatně
vyvíjet a vyrábět. Každý stát by se měl snažit o nezávislost
energetickou, potravinovou a vojenskou. To říkal již slavný generál de
Gaulle v dobách, kdy Francie byla ještě přední evropskou zemí
pracujících, vzdělaných a civilizovaných Evropanů a bohatou velmocí, s
níž se muselo ve světě počítat. Ve dnešní Francii se důstojníci bojí
rostoucího počtu muslimských vojáků.

Zde je dobré připomenout jednu historickou paralelu. Jednou z největších
osobností celé francouzské historie byl právě generál Charles de Gaulle.
Hrdý plukovník, až později generál, se nevzdal na rozdíl od početných
zbabělců a zrádců, kteří se usadili po prohrané válce ve Vichi z milosti
Hitlera jako ostudní zrádci národa a spolupachatelé holocaustu. Byl to
vynikající vlastenec a dovedl Francii k vítězství, přestože mu jak
britská, tak americká diplomacie všemožně škodily. Ale francouzští
vojáci de Gaullovy svobodné Francie, bojující na straně Spojenců proti ose
i francouzským kolaborantům v Africe, Asii i Sovětském svazu, se jim hodili.

Líní, zbabělí a zkorumpovaní kolaboranti ve Vichy označovali vlastenecké
svobodné Francouze jako spolek židů a zednářů a de Gaulla jako muže,
který rozdmýchává vášně, místo aby je tlumil, a bojovali proti jeho
vojákům v Africe. Obdobné argumenty používají slouhové cizích zájmů v
dnešní době proti prezidentu Zemanovi.

Tytéž zájmové skupiny a jejich reprezentanti napadají u nás aktuálně
prezidenta Zemana pro jeho pozitivní vztah k Číně, mírumilovné zemi
propagující svými činy civilizační hodnoty typu vlast, práce, rodina,
pořádek, zemi, kde je možný růst životní úrovně pro všechny, zemi,
jež vojensky nikoho neohrožuje, nemá zahraniční vojenské základny,
neklade si v rámci obchodních smluv politické požadavky a korupčníci se
tam trestají. Bohužel pro ně je Čína se svojí Hedvábnou stezkou
nepříjemným konkurentem koloniální transatlantické smlouvy TTIP, která
má zachraňovat USA. Proto neustále propagují Tibet, který byl před vstupem
čínské civilizace, školství a zdravotnictví zaostalým středověkým
modlářským a otrokářským státem, kde úzká a zkorumpovaná skupina
mnichů a šlechticů nestydatě a arogantně parazitovala na práci většiny
obyvatel, téměř všech negramotných. Z hlediska v USA tak oblíbených
lidských práv a svobod lze bývalý Tibet přirovnat k neméně primitivnímu
a středověkému Islámskému státu podporovanému Tureckem, jehož vyslance
ve formě milionů ilegálů nepřátelé prezidenta Zemana i Číny nadšeně
podporují.

Aktuální realita jako výsledek vývoje

Dlouhodobě nemá smysl se bavit o úřednictvu na ministerstvu obrany,
počínaje ministrem, což je v současnosti přehlídka především
politických protekčňáků vybíraných dlouhodobě nikoli podle odborných
znalostí. Většina z nich jsou dlouhodobí profesionálové a profesionálky v
análních expedicích a sexuálních službách, někteří ještě z dob, kdy
byli politruky vyškolenými v sovětském svazu. Tento stav kupodivu
dlouhodobě nevadí nikomu z českých politiků a pracovníků tajných služeb.
Už fakt, že majitel firmy ANO udržuje na pozici ministra obrany herce s
kladným vztahem k islamizaci, je dokladem poctivosti jeho zájmu o bezpečnost
našeho státu.

Armáda, přesněji resort obrany složený z ministerstva a generálního
štábu (dále budu většinou používat označení armáda), dlouhodobě
trpěl a stále trpí diletantstvím, nekoncepčností, ideologickými a
politickými experimenty a odchodem odborníků. Stačí se podívat na
přehlídku ministrů, bez výjimky doslova oslňujících odborníků,
pobožným střelcem v letadle počínaje a hercem konče. Profesně nejhorší
byli poslední dva, kteří byli a jsou více než jejich předchůdci na hony
vzdáleni nějakému vlastenectví.

Ukázkovým příkladem diletantství byla neslavná bílá kniha, jejíž
tvorbu řídil novinář dosazený ODS a považující se v pozici poradce
ministra Vondry za bezpečnostního odborníka. Tak ho dodnes prezentuje ČT.
Otázkou je, kdo a v čí prospěch vytvářel pro současného ministra novou
koncepci.

Náš stát by byl s využitím všech zdrojů schopen zajistit z velké části
všechny tři uvedené faktory, zbraně, potraviny a energie. Před rokem 1990
jsme byli prakticky potravinově soběstační. Rozvíjela se jaderná
energetika umožňující v dlouhodobé perspektivě i soběstačnost z hlediska
elektřiny pro průmysl a domácnosti i perspektivní části dopravy
využívající elektřinu. Moderní využití zásob uhlí by zajistilo
většinu potřebného topení. Samozřejmě po vstupu do EU s jejím
sebevražedným hospodářstvím a preferencí dováženého uhlí pro větší
zisky obchodníků to možné není.

Měli jsme i vyspělý obranný průmysl se 70 000 pracovních míst, skvělá
vědecká, výzkumná a vývojová pracoviště, statisíce vycvičených
vojáků a záložáků, početnou a funkční civilní obranu, pohraniční
stráž, kterou dnes zoufale postrádáme, a dokonce i desetitisíce
zdravotních sester vyškolených pro případ mobilizace a války. Nedělejme
si iluze, že armády NATO byly lepší. Stačí si přečíst vzpomínky
generála Schwarzkopfa. Kriminalita byla ve srovnání se současnou
čtvrtinová. Aktuální ubohou bezpečnostní realitu vidíme všichni.

Zásadní otázkou je ohrožení. Ubohých 30 teroristů (podle oficiálních
informací), z nichž jen několik šlo do boje a padlo za Alláha, dokázalo v
Paříži a Bruselu zesměšnit zahraniční a bezpečnostní politiku i
obranyschopnost EU. Pozice a potřeba armády jsou závislé především na
společenské objednávce z hlediska ohrožení státu zvenčí. Rusko můžeme
v klidu pominout. Tamní vedení nemá zájem o napadení Evropy a jejich
armáda je třikrát až desetkrát slabší ve srovnání s NATO podle kapacit
a druhů vojsk. Tento názor se potvrzuje v praxi ve srovnání se stále
ubožejší propagandou Bruselu i Washingtonu, počínaje vypuknutím krize na
Ukrajině. Rusko nikoho nenapadá s výjimkou islámských teroristů v Sýrii.
Čína rovněž nikoho neohrožuje a navíc je daleko. Naopak reálné
bezpečnostní ohrožení vytváří islamizace sponzorovaná především z
Turecka, člena NATO(!) a Saúdské Arábie.

Je třeba zdůraznit, že Evropa, tím méně naše republika, nemá kapacity k
tomu, aby se míchala do konfliktů po celém světě, obzvláště v situaci,
kdy není schopna je rychle a vítězně ukončit ke svému prospěchu. Rovněž
není její povinností nést následky kdejaké cizí války. Všichni politici
jsou naopak povinni chránit svoje občany, jejich životy, zdraví a majetek
před útokem ze zahraničí.

Jednoznačně hlavní ohrožení představuje destabilizace Evropy cestou
islamizace a otevření hranic s Tureckem se všemi politickými,
bezpečnostními, hospodářskými a sociálními dopady. Zabývá se tím můj
předešlý článek, který vyšel o Velikonocích. Z hospodářského hlediska,
které se logicky promítne i do oblasti obranyschopnosti, ohrožuje státy EU
nejvíce koloniální transatlantická smlouva TTIP.

Z hlediska vnitřní bezpečnosti v zemi a ochrany hranic je prioritou
posílení policie, nikoli armády. Zde je třeba připomenout, že i z hlediska
přírodních katastrof a technologických havárií zajišťuje v současnosti
ochranu obyvatel Integrovaný záchranný systém podléhající ministerstvu
vnitra a jeho hasičský záchranný sbor. Armáda se záchranářských
útvarů zbavila, v rámci úspor rozprodala většinu jejich vybavení a
ženistů je pouze jeden prapor. Většina ostatních vojáků může vykonávat
jen strážní službu, nikoli policejní činnost, a dále organizované
pomocné práce, i když i ty jsou samozřejmě potřeba, případně
zajišťovat dopravu lidí a materiálu nákladními auty.

V současnosti máme miniaturní armádu s minimálními zálohami, což by
neumožnilo dlouhodobou bojovou činnost při obraně státu. Přitom historie
ukazuje, že krátké války neexistují. Stačí se podívat na Irák a
Afghánistán. Tam se bojuje bez pozitivního výsledku už téměř 15 let a v
Afghánistánu působí i naši vojáci. Otázkou je smysluplnost jejich
působení v ortodoxní islámské zemi. Jenže odtamtud lze odejít, protože z
islámského Afghánistánu nebude nikdy demokratická země podle evropských
měřítek, zatímco z naší země nikoli. Aspoň prozatím.

Kdysi a dnes

Otázkou je, nakolik byla vůbec správná plná profesionalizace armády
zahájená v roce 2003. Šlo především o cílenou politickou snahu po
likvidaci vztahu armády k vlasti a národu, tedy jeden z kroků k dlouhodobé
likvidaci vlastenectví v zemi a národě. Je třeba s potěšením konstatovat,
že u značné části vojáků, především u bojových útvarů a odborných
pracovišť, se tato snaha dosud minula účinkem.

Pokud bychom rozpočítali náklady na armádu na jednoho vojáka, zjistili
bychom, že současná profesionální armáda s necelými 22 000 vojáky je
několikanásobně dražší než předlistopadová s 217 000 vojáky. Na
základě přepočtu bychom zjistili, že srovnatelné náklady ze současného
státního rozpočtu by pokryly udržování bývalé armády v počtu zhruba
pouze 40 000 vojáků, tedy pětinovou armádu oproti předlistopadové. A to
nebyl stát zadlužený a měli jsme nedostatek pracovních sil.

Stát bez dluhů měl i na přípravu části branců ve Svazarmu, kde obrovský
počet budoucích vojáků získal řidičský průkaz, naučil se střílet,
ovládat spojovací techniku nebo létat, případně i jiné odbornosti.
Mnohým z nich to pomohlo i při zaměstnání v civilu. Místo fetování a
ukájení se blbostmi na internetu se sportovalo. Kde se ze všeho dělá kšeft,
mnohdy podporovaný z peněz daňových poplatníků, prolezlý korupcí a s
horšími výsledky.

Kromě toho z bývalé armády odcházeli aspoň částečně použitelní
záložáci, z nichž mnozí se opakovaně přecvičovali. Mnozí vojáci tam
navíc získali aspoň základní představu o organizaci, pořádku,
zodpovědnosti, hierarchii a práci ve skupině, kamarády na celý život,
někteří se naučili i číst, psát a mýt se či uklízet svoje věci.

Armáda založená na povolávání branců z civilu měla sice řadu problémů,
byla předimenzovaná, obtížně se potíralo šikanování, ale fungovala jako
systémová společenská záležitost nejen z hlediska obrany státu.
Existovala řada nedostatků, ale nelze přehlédnout snahu o jejich
odstranění. Jestliže někdo dnes vykládá, že vojnu proflákal a
prochlastal, je to buď protekčňák, který se někde zašíval, nebo to má v
povaze a vyhovovalo mu to. Pokud mu flákárna a chlast vadily, mohl proti tomu
něco dělat, když by chtěl.

Pokud někdo odchází ze současné armády, tak k ní má obvykle negativní
vztah, stejně jako k možnosti nějaké další služby. Plná profesionalizace
armády se tedy ukázala jako nesystémová záležitost z hlediska obrany
státu.

Naše armáda se již v devadesátých letech, před vstupem země do NATO,
dostala do situace, kdy byl prosazován americký systém finančního řízení,
tedy armáda jako firma. Jak známo, cílem firmy je vytváření zisku.
Problém je v tom, že ziskem „firmy armáda“ by neměl být proud peněz do
pokladny státu i politických partají, případně na soukromé účty v
zahraničí, ale bojeschopnost. Naopak peníze získané rozprodejem armádního
majetku směřovaly především do státní kasy, kde spolu s dalšími
rozprodeji státu a půjčováním si peněz vyrovnávaly po 25 let rozpočet
neúspěšného hospodářství, korupce a rozkrádání.

Výsledkem finančního řízení armády byly neustálý rozprodej majetku a
úspory za každou cenu. Armáda se zbavila i převážné většiny svých
finančních zdrojů. Jenže armáda, stejně jako stát (!) není firma a takto
ji řídit nelze. Jejím úkolem není vytváření zisku, i když česká
polistopadová realita tak mnohdy nevypadala. Dokladem je americká armáda,
která je početná, extrémně drahá (jako každá profesionální armáda) a
z hlediska efektivního využití vojáků i techniky velmi špatná.

Americká armáda je však obrovitá, takže si může dovolit být neefektivní
z důvodu ideologizace, bezmyšlenkovitého drilu založeného na předpisech,
multikulturalismu, velkého počtu nekvalitních vojáků na základních
stupních a feminizace.

Naše armáda je miniaturní, takže každý její příslušník, především
voják, by měl být špičkový a bojově nasaditelný. Opak je pravdou. Máme
ministry, kteří nikdy nebyli na vojně, nanejvýš v armádním uměleckém (politickém)
souboru, generály posluhující cizím zájmům, kteří by nezvládli ani
velení malé jednotce, dokonce i nějaké vyšší důstojníky, kteří
rovněž nebyli na vojně, někteří měli i modrou knížku.

Před třemi roky, než mě politruci a absolventi sovětských škol navázaní
na ministra Picka vyhodili z ministerstva obrany, byla situace tristní. Podle
vedení Generálního štábu jsme měli nasaditelných nanejvýš 6 000
vojáků z celé profesionální armády (tehdy kolem 21 000 vojáků).
Pochybuji, že se situace výrazně zlepšila.

Bečvář na obrazovce

Náčelník Generálního štábu generál Bečvář nedávno v ČT uvedl, že k
ochraně hranic by armáda mohla nasadit maximálně kolem 2 700 vojáků.
Aktuálně je připraveno pouhých 600. Pokud vyjdeme z předpokladu, že by
šlo pouze o ochranu zhruba 200 km průchodnějšího terénu na jihu republiky
od slovenských hranic po Lipno, je to přibližně 13 vojáků (ze 2 700) na
kilometr. To by téměř stačilo i k zahánění ilegálů zpět do Rakouska.
Jenže v případě delší akce, než je cvičení pro média a občany bez
odborných znalostí, je reálně využitelná přibližně čtvrtina, tedy tři
vojáci na kilometr. Musíme vycházet ze tří střídajících se směn za 24
hodiny, dovolených, nemocí a dalších faktorů. Pokud bychom měli chránit
celou hranici s Rakouskem a Německem, vycházel by jeden voják na několik
kilometrů.

Bečvář neuvedl, zda jsou v uvedeném počtu 2 700/600 zařazeni rovněž
příslušníci logistických jednotek, počínaje kuchaři, protože vojáky
nelze stále živit konzervami, zvláště české kvality. Kromě logistiků
jsou tu velitelé, příslušníci štábů, spojaři a další, kteří by se
rovněž nepodíleli na přímém střežení. Nakonec by se taková ostraha
mohla podobat názvu jednoho válečného románu „Sám voják v poli“.
Otázku nedostatku vojáků přímo na čáře lze samozřejmě a do určité
míry řešit využitím technických prostředků monitorujících prostor
hranice (robotické prostředky a senzory), mobilitou vojáků a nasazením
zásahových jednotek z blízkých základen pomocí vozidel a vrtulníků, ale
na krátké vzdálenosti není příliš efektivní ani vrtulník, kterému
chvíli trvá, než vůbec odstartuje, a nelze ho použít za každého počasí.
Robotická ostraha hranice podle vzoru Izraele zůstává pouze snem.

Policie se z hlediska ochrany hranic nalézá v tristní situaci, protože ji
dostatečně zatěžuje různá kriminalita, která od roku 1990 vzrostla
trojnásobně, a to ještě nedorazili islámští migranti se svojí
představou civilizace. Navíc prakticky postrádá logistické zabezpečení
pro dlouhodobou činnost v terénu. Jak se zdá, likvidace pohraniční policie
nebyl zcela rozumný krok, likvidace ženijních zátarasů a plotů mimo
oficiální přechody rovněž. Jenže to by se nemohlo pašovat a převážet
kradené zboží a vozidla.

Zde lze s plnou vážností nabídnout spolupráci občanských organizací,
především programu Stráže obrany státu, který připravují Úsvit a Blok
proti islámu. K něčemu takovému je ovšem třeba učinit legislativní
změny. Na ochotě zavedených vládních i opozičních politiků k takovému
řešení bude vidět jejich zájem o ochranu naší země a jejích obyvatel.

Existuje počet vycvičených vojáků, který výrazně převyšuje počty
celé naší profesionální armády. Jsou to záložáci, kteří prošli
vojenským výcvikem. Někteří z nich jsou soustředěni v iniciativě ČS
vojáci v záloze. S nimi kupodivu naši politici nepočítají a ze strany ČT
se dočkali nepravdivých a nepřátelských útoků. Přesto právě oni by
mohli tvořit základ programu sboru Stráže obrany státu a posílit ochranu
hranic a strategických objektů ve vnitrozemí.

Aktivní zálohy armády tvoří nadšení vlastenci z civilu, až na výjimky
honící politickou či jinou kariéru. Částečně jsou to rovněž
záložáci. Bohužel i tam se objevují osoby, které nikdy nebyly na
systémové vojně. Armáda aktivní zálohy dlouhodobě všemožně odstrkovala
a mnozí si platí část výstroje a vybavení ze svého. Protože zaměstnanci
mají z hlediska účasti v aktivní záloze pracovní problémy, tvoří
značnou část z nich podnikatelé a živnostníci, kteří prostě obětují
část výdělku na oltář vlasti. Řadu z nich znám osobně.

Malý zájem dalších občanů o službu v této formaci je kromě pracovních
problémů v logické nedůvěře většiny našich občanů v politickou
reprezentaci, počínaje současným ministrem obrany. Občané se bojí
možnosti nasazení mimo území republiky a kdesi v cizích válkách. Vedly k
tomu i nedávná snaha o prosazení povinných odvodů mládeže a vojenská
přísaha NATO. Z tohoto hlediska by musely mít aktivní zálohy zvláštní
status, který by jednoznačně bránil jejich organizovanému nasazení mimo
území republiky. Pokud by chtěl některý z příslušníků aktivní zálohy
bojovat jinde, muselo by se to stát na základě individuální žádosti a
jeho převedení mezi profesionální vojáky.

Naprosto zásadní otázkou rovněž je, z čeho by naše armáda počty nových
aktivních záloh, o jiných záložácích nemluvě, vyzbrojila a vystrojila.
Kdeco se rozprodalo, rozprodává a dokonce i rozdává jako dary do zahraničí,
místy dost nejasnou cestou a s nejasným cílem. Údajně už nejsou k
dispozici ani polní kuchyně pro zajištění stravování většího počtu
obyvatel v případě velkých katastrof nebo ničení měst válkou. Problémy
s maskáči a botami se probíraly i v televizi. Kšefty některých logistiků
se specializovanými a goretexovými výstrojními součástkami dodnes
neřešil nikdo, což dokazuje dlouhodobou úroveň armádní logistiky.

Situaci v armádě, myšlena její uniformovaná část podřízená
Generálnímu štábu, evidentně není dobrá. Předpokládaných zhruba 6 000
bojeschopných vojáků, z toho nasaditelných kolem 3 500 včetně
zahraničních misí z více než 20 000 placených profesionálů nepůsobí
dobrým dojmem. Pokud do té nasaditelné skupiny patří rovněž letectvo, je
počet vojáků nasaditelných na zemi doslova zoufalý.

K tomu je třeba dodat, že na ministerstvu se poflakuje přehršle
uniformovaných úředníků, kteří pracují jako civilisté, ale získávají
nárok na všemožné nadstandardy a nakonec i výsluhy po deseti a dvaceti
letech služby. Přitom jsou méně vytížení než kdejaký zdravotník u
záchranky. To ovšem nikoho nezajímá, nejméně firmu ANO, která ovládá
ministerstva financí i obrany.

Podle Bečváře by se měl v průběhu následujících let zvýšit počet
profesionálních vojáků na 24 000, tedy úroveň z roku 2007. K tomu by
armáda měla mít 5 000 občanských pracovníků a počet příslušníků
aktivní zálohy by se měl ze současných 1 250 zvýšit na 5 000.

Hlavním důvodem malého zájmu o službu v armádě je politický vývoj v
celé Evropě. Základem služby v armádě jsou vlastenectví, vztah ke státu
a národu a dalším civilizačním hodnotám, počínaje rodinou. To vše se za
posledních 25 let systematicky likvidovalo. Za co by měl bojovat voják EU? Za
byrokraty v Bruselu podlézající americkým a islámským zájmům,
jednostranný rasistický multikulturalismus, přisprostlý sobecký
individualismus, islám, zvýhodňování sociálních a neziskovkářských
parazitů, politickou korektnost, jakousi evropskou rasu či praskající konta
oligarchů? Bojovat v cizině v době, kdy se v jeho vlasti povalují agresivní
migranti pozvaní socialistickou a křesťanskou (?) politickou oligarchií?

Žoldácká armáda bez vlasti se stará pouze o to, aby moc neriskovala a
užila si ve zdraví vysloužené peníze. Vlastenci bojovali za naši vlast v
první i druhé světové válce. Neohlíželi se na kvalitu zbraní a nehledali
výmluvy. Bojovali s tím, co měli za vlast a národ. Tady bychom měli začít,
ale z něčeho takového mají demokratičtí političtí oligarchové
vládnoucí současné Evropě větší hrůzu než z muslimské invaze
saláfistů.

Armádní výzbroj, technika

Kritiku neradostného stavu v armádě zahájily noviny E15. Byl tam zmíněn
především stav obrněných vozidel. Ze 107 obrněných transportérů Pandur
4. mechanizované brigády, pořízených v roce 2010, je údajně 30
nebojeschopných. Z technického i taktického hlediska jde o kolové obrněné
transportéry, přestože naše armáda je z propagandistických důvodů
označuje jako kolová bojová vozidla pěchoty. Generál Bečvář v televizi
uvedl, že nebojeschopných vozidel je pouze deset a dalších dvacet pouze
nepojízdných. Generála lze vcelku chápat. Jeho funkce je rovněž do
značné míry politická a dobře placená a musí uklidňovat znechucenou
veřejnost. Jako vedoucí vojenský funkcionář v kolonii byl pravděpodobně
potichu schválen i z velení NATO, tedy z Washingtonu.

Podle armádních standardů, které jsou v souladu s NATO (většinou takzvaný
STANAG), je vozidlo nebojeschopné, pokud není schopné jezdit ani střílet.
Pokud nejezdí, ale je schopné střílet, je hodnoceno jako bojeschopné.
Ovšem vzhledem k tomu, že obrněné transportéry Pandur jsou určeny k
manévrovému boji v terénu, nikoli střelbě v garáži nebo dílně, můžeme
z uvedených 30 považovat za nebojeschopné všechny. Za války by posloužily
jako zdroj náhradních dílů. Některé nepojízdné, ale „bojeschopné“
by možná mohli svalnatí profesionálové nebo štábní profesionálky s
nalakovanými nehty tlačit nebo táhnout do boje.

Generál uvedl, že na opravy pandurů brzy dorazí 1 800 náhradních dílů.
Mohlo by jít stejně o šroubky jako o složitou pohonnou soustavu. Tato věta
odhaluje celý problém. Vozidlo je sice české výroby, ale všechny hlavní
komponenty a skupiny jsou zahraničního původu, především pohonná soustava
a výzbroj. Krabici z pancéřového plechu svaří kdekdo disponující
odpovídajícím technickým vybavením. Vzhledem k likvidaci části
vojenského opravárenského podniku VOP 025 a odchodu nejlepších
zaměstnanců s praxí svařovali pancéřování některých pandurů pouze
zaškolení zaměstnanci. S výzbrojí podle dosažitelných informací vcelku
problémy nejsou. Pokud je vozidlo nebojeschopné z hlediska výzbroje, jde
nejčastěji o následky havárie, kdy došlo k převrácení vozidla a
mechanické poškození (teleskopické) zbraňové základny nebo poruchy
elektroniky zbraňové základny. V Afghánistánu se výzbroj osvědčila.

Pokud jde o pojízdnost pandurů, jde vesměs o poruchy pohonné soustavy,
takzvaného powerpacku sdružujícího do bloku motor, spojku a automatickou
převodovku, případně poruchy náhonu jednotlivých os a kol. K tomu patří
ještě elektronický řídicí a kontrolní systém. Powerpack se vyměňuje
jako celek a odesílá k opravě, mnohdy u výrobce. Z tohoto důvodu armáda
má nebo by měla mít určitý počet náhradních powerpacků, které může
namontovat specializovaná opravárenská základna, případně i technici
vybavení jeřábem v polních podmínkách. A zde je další problém.

Naše armáda sice 25 let vydatně a draze přezbrojuje, ale trpí dlouhodobě
chronickým nedostatkem náhradních dílů a skupin. S bojováním se moc
nepočítá a na mediální prezentace vozidla stačí. Především se stále
šetří a nenakupuje se nic, co není aktuálně potřebné, chybějí zálohy
jakéhokoli materiálu. Čestnou výjimku tvoří materiál, který zbyl po
předlistopadové armádě.

Podobná je situace i v jiných armádách. Německý Bundeswehr rozprodal v
devadesátých letech většinu svých zásob náhradních dílů na tanky
Leopard II a zbavil se i nadbytečných tanků a další techniky odprodejem
téměř zdarma do Polska. V případě války by povolaní němečtí
záložáci tankisté neměli do čeho sednout. Americká armáda si z důvodu
úspor nechala dělat náhradní díly v Číně, a přitom se provokují kvůli
ostrovu v Pacifiku. A to je přesně ten ekonomický či finanční způsob
řízení armády jako firmy s negativním dopadem na bojeschopnost.

Důvod problémů naší armády s náhradními díly je logický. Před
listopadem 1989 jsme značnou část výzbroje vyráběli sami nebo v licenci,
tedy za nákladové ceny. Bojové letouny, vrtulníky a radiolokační techniku
dodával SSSR, tedy jeden dodavatel. Samohybné houfnice 2S1 jsme dostávali
místo ze SSSR z licenční výroby v Bulharsku, průzkumná vozidla OT-65 z
Maďarska, obrněné transportéry OT-64 se vyráběly v kooperaci s Polskem.
Armáda měla velké zásoby náhradního materiálu a kompletní vybavení pro
statisíce záložáků. Každé dítě ve škole mělo plynovou masku.

V současnosti se téměř vše dováží ze zahraničí a vše je drahé.
Důvodem vysokých cen vojenského materiálu v rámci NATO jsou vysoké
vývojové náklady, malá sériovost výroby a především tlak na vysoké
zisky výrobců včetně započtení nemalých nákladů na korupci politiků a
vojáků ve spojeneckých zemích. Zásoby se téměř nevytvářejí. A to jsme
u nás vesměs odolali tlakům některých zahraničních výrobců, aby se
výzbroj posílala k opravám do jejich podniků. Představte si to za války. A
tak to některé armády NATO skutečně dělají, například britská.
Vojenské tržní hospodářství v praxi.

Výrobci vojenské techniky a náhradních dílů fungují rovněž tržně.
Armády jsou od roku 1990 stále menší a potřebují stále méně techniky a
dílů pro ni. Proto se výroba některých dílů realizuje pouze na
objednávku. Téměř nic výrobci neskladují, protože by to zvyšovalo
náklady stejně jako v civilu. Kusová výroba je neekonomická, takže se
čeká na větší objednávky. Na náhradní díly se může čekat i dva roky
a technika je v té době nepojízdná nebo nebojeschopná. Naše armáda je
malá, má malé objednávky, a proto je u výrobců mezi posledními z hlediska
realizace objednávek.

Armádě prostě chybí to hlavní, tedy zálohy lidí i materiálu pro delší
intenzivní bojovou činnost. Jsme schopni s bídou zvládnout vyslání pár
stovek vojáků do zahraničí, kde potřebují ubytování, pěchotní munici,
potraviny a pohonné hmoty.

Proto jsem kdysi psal, že celá naše armáda by mohla bránit zhruba prostor
jednoho kraje po dobu nanejvýš dvou týdnů. Poté by přišla z důvodu
bojových a nebojových (poruchy, závady, havárie) ztrát o většinu techniky,
prořídli by vycvičení profesionálové pro nové typy výzbroje a nebyla by
za ně náhrada. Pravděpodobně by se i vystřílela dovozní munice.

Generál Bečvář dále uvedl, že do opravy zamíří osm ze třiceti tanků
T-72M4CZ, nepojízdných je 40 ze 120 postarších pásových bojových vozidel
pěchoty BVP-2 od 7. mechanizované brigády a 120 z 550 různých typů
nákladních automobilů Tatra. U nákladních vozidel se ovšem jedná
především o automobily starší třiceti let.

A to si musíme připomenout letitou mediálně podporovanou účelovou
politickou soudní tahanici kolem společnosti MPI, automobilky Tatra a ministra
Bartáka. Teď se za ni budou platit náhrady ze státní kasy, nikoli z konta
toho, kdo ji vyvolal na politickou objednávku. Demokratická společnost platí
za lumpárny jednotlivců a zájmových skupin.

Ve speciálu IDET News vydanému k IDET roku 2013 jsem se v dlouhém článku
věnoval možnostem našeho obranného průmyslu. Ten se podařilo za 25 let
slušně zdevastovat. Likvidace zbrojního průmyslu a potravinové základny, a
tím vytváření závislosti na dovozech je klasickou cestou ke kolonizaci
země. V současnosti jsme schopni vyrábět jen omezené spektrum výzbroje a
dalšího vybavení pro armádu ve srovnání s minulostí. Zbytek, přesněji
většinu, dovážet musíme.

Akvizice výzbroje

Historie vyzbrojování naší armády po roce 1989 by stála za knihu. Už
léta se zabývám dějinami našeho obranného průmyslu a obchodu, takže toto
období v knižním vydání zaručeně nevynechám. A bude to počtení na
téma ministerstev průmyslu a obchodu, zahraničních věcí a obrany a také
některých dalších pracovišť.

Je v zásadě jedno, zda máme nebo nemáme třicet zastarávajících
modernizovaných tanků T-72. Představa tankových bitev na našem území je
více než nepravděpodobná. Ostatně náš terén není zrovna tankový. Celá
slavná předražená modernizace tanků T-72 je ukázkou českého
vyzbrojování polistopadové éry. Německé tanky Leopard 2 jsme mohli získat
za zlomek ceny.

Jen doufám, že někoho nenapadne „výhodně“ nakoupit ojeté americké
tanky a následně je nechat za kupu miliard zmodernizovat u výrobce. Podobné
„výhodné“ nabídky se za poslední čtvrtstoletí opakovaly pravidelně.
Stačí vzpomenout olétané belgické nebo turecké letouny F-16 nebo totálně
zastaralé americké tanky M60. Rezavé muškety pro domorodce v koloniích.

Gripeny mohou sloužit ještě dvacet let, i když změna původního
offsetového programu na pronájem se nám prodraží a zaplatíme tento čísi
kšeft z našich daní. K plnění bitevních úkolů (ničení pozemních
cílů) mohou sloužit L-159 ALCA z domácí konstrukce z AERA rovněž dlouhou
dobu. Nový typ vlastní výroby je v nedohlednu, akvizice kategorie cvičných
proudových a lehkých bitevních letounů ve světě saturují rusko-italští,
britští a čínští výrobci. S nákupy transportních a dopravních letounů
včetně nákupu letounu k pracovnímu využití milenky pana exministra už
snad máme na nějakou dobu pokoj, ať již byl jakkoli výhodný či nikoli.

Pandury posloužily k vyzbrojení jedné ze všech dvou našich brigád. Doufám,
že nikoho nenapadne vážně uvažovat o přezbrojení té druhé z BVP-2 na
nějaké západní pásové vozidlo. To by byla finanční sebevražda z
hlediska provozních nákladů. Možností je několik, ať již jde o německý
typ Puma, britský ASCOD nebo švédský CV90 ve verzi BVP. Ale nejrozumnější
by bylo přezbrojit 7. brigádu opět na kolový typ Pandur. Využil by se
zavedený systém výcviku i logistického zabezpečení včetně jednotkových
náhradních dílů a dalšího materiálu.

Vybavení armády a policie by měla doplnit kolová obrněná vozidla s
vyšší odolností než pandury. Aktuálně vítězí typ TITUS vyvinutý ve
spolupráci známé automobilky TATRA a francouzského zbrojařského konsorcia
NEXTER. TITUS může sloužit v armádě i policii k mnoha úkolům, počínaje
střežením hranic a jako základna pěší jednotky v terénu. Vyznačuje se
unikátní průchodností.

Základní pěchotní zbraně si dokážeme vyrábět sami ve společnosti
Česká zbrojovka Uherský Brod, většinu optiky a infratechniky rovněž s
využitím dovezených dílů u společnosti Meopta. Stejná situace je s
nákladními automobily. Kulomety a granátomety nakupujeme stejně jako
terénní automobily.

Dokážeme vyvíjet a vyrábět bezpilotní letouny a vrtulníky v malých
sériích pro naši armádu u výzkumného ústavu ve Kbelích. Dokončen byl
rovněž vývoj autonomního a podpůrného robotického vozidla ve spolupráci
VOP Cz a Univerzity obrany. Problém našich výrobců je v tom, že nemají
fondy na stimulaci partajních pokladen a soukromých kont. Je to následek
záměrné či ideologicky stupidní atomizace českého průmyslu, nejen
obranného.

Dokážeme úspěšně vyrábět munici menších ráží, výbušniny,
pyrotechnické prostředky, transportní a logistický materiál, spojovací
techniku, pasivní systémy protiletecké obrany, vybavení pro chemiky a
zdravotníky stejně jako letecké i pozemní výcvikové prostředky a
simulátory. Zde bychom měli rozhodně podporovat domácí výrobce.
Spolupracují s nimi Univerzita obrany, vojenská akademie i všechna
pracoviště armádního výzkumu a zkušebnictví. Většinu z nich lze nalézt
v každoročním katalogu asociace obranného a bezpečnostního průmyslu.

Stále se protahuje nákup nových radarů. Jednoznačně nejlepší je
izraelská nabídka společnosti IAI ve spolupráci s domácí společností
RETIA. Kupodivu někdo na ministerstvu obrany tuto možnost stále brzdí,
evidentně záměrně a snaží se prosazovat konkurenční, dokonce výrobně
nedotažené produkty. Zdá se, že se nám objevuje další ostuda a korupční
skandál. Přitom již nelze odkládat akvizice radarů středního dosahu,
které mohou působit jako přehledové ve prospěch letectva a zároveň ve
spolupráci s raketovými systémy protivzdušné obrany. Nemáme hranici jen na
zemi, ale i ve vzduchu. Doufám, že na dnešním semináři k ochraně hranic
si na to někdo vzpomene.

Evidentně není dotažena otázka zdrojových základen, které by byly
potřebné jak pro vojáky či policisty zajišťující ochranu hranic, tak
zahraniční mise. Jednu z nich, která se už osvědčila v zahraničních
armádách, nabízí společnost ESET.

Je třeba realizovat přezbrojení dělostřelectva a zbavit se
zastarávajících samohybných děl DANA s rostoucí poruchovostí. Možností
akvizice kolových samohybných děl není mnoho. Prakticky pouze modernizovaná
DANA ze Slovenska nesoucí jméno ZUZANA nebo nový slovenský lehký typ
samohybného děla EVA. Další možností je švédský samohybný typ ARCHER.

Další zajímavou akvizicí jsou vrtulníky. Nelze se zbavit dojmu, že v
současnosti jde o předem zákulisně domluvený obchod s americkými výrobci.
Zdaleka není jisté, zda by se nedala doba služby současných vrtulníků
prodloužit o několik let. Tím by se rozprostřely na delší dobu současné
náklady na přezbrojování. Placená propaganda je sice aktivně napadá, ale
bez problémů a s dobrými výsledky slouží v řadě armád včetně armád
NATO. Připravovaná akvizice vypadá jako typické české výběrové
řízení šité na konkrétní typ. Nelze vyloučit, že kolem vrtulníků
může vzniknout ostuda stejně jako kolem radarů. A zodpovídat za ni bude
ministr obrany za firmu ANO.

Je třeba zdůraznit potřebu podpory domácího obranného průmyslu,
případně domácích obchodních společností v případě dovozů materiálu,
který již nejsme schopni vyrábět. Zde nelze pominout nutnost eliminace
agentury NATO NSPA, dříve NAMSA, která preferuje zahraniční firmy podle
toho, kolik do ní přispívají. Jen při vstupním jednání o akvizici přes
NSPA je třeba zaplatit těmto byrokratům v přepočtu 50 milionů korun.
Bohužel na cizí zájmy výborně slyší, a to dlouhodobě někteří naši
politici, v první řadě český vyslanec u NATO, velký přítel ministra
obrany a ministra zahraničí. Již to napovídá mnohé.

Žábou na prameni je v případě akvizic Národní úřad pro vyzbrojování,
který je součástí ministerstva obrany. Dostává se do neustálých
konfliktů s vojenskými odborníky z generálního štábu. Proč asi a v čí
prospěch? Měl sloužit ke zprůhlednění akvizic a vytvoření odborného
systémového přístupu. Výsledkem je přesný opak, což dokazuje
především bobtnající kauza kolem radarů. Je to vina především jeho
prvního ředitele, arogantního plukovníka bezdůvodně povýšeného na
generála a dosazeného do vedení úřadu v době vlády ministra Vondry s
pomocí již uvedeného vyslance u NATO, jeho blízkého kamaráda. V
současnosti je díky přátelské pomoci (proč asi?) minulého ministra obrany
členem vedení společnosti Explosia, přestože jeho generálské odborné
znalosti končí u skákání na padáku a velení roty v misi.

Zaměstnance národního (doufejme) úřadu pro vyzbrojování lze rozdělit na
tři kategorie. První tvoří odborníci, kteří tam mají nejmenší slovo a
průběžně odcházejí. Druhou skupinu tvoří arogantní diletanti,
většinou mladí právníci dosazení ODS s tím, že potřebují razítko
potvrzující, že pracovali na ministerstvu obrany. Někteří z nich odmítali
i pracovat a sedí tam pravděpodobně dodnes, možná už jako členové firmy
ANO. Ve vedení se vystřídalo několik osob, vesměs politicky dosazených.
Objevila se tam dokonce spolupracovnice neslavného socialistického ředitele
neméně neslavného Úřadu provozu a služeb ministerstva, který proslul
opravdu podivnými čachry a kontakty s ruskými firmami. Kupodivu to
dlouhodobě nikomu nevadilo. Možná proto, že ze svých evidentně
našetřených peněz pořádal žranice na velitelství vojenské policie. Už
před několika lety se dostal do neudržitelné situace, takže musel táhnout,
ale jeho kumpánka s podobně prosovětskými vztahy se na úřadu drží dále
s čísi (?) podporou a opět to nikoho nezajímá. Co předvede nový ředitel,
blízký spolupracovník ministra obrany, uvidíme už v kauze radarů.

Blbosti na objednávku

V neposlední řadě bychom se měli věnovat tajným službám a podobným
odborným pracovištím. Podle všemožných odborníků jsou základem
úspěchu v každé válce informace. Obvykle se zároveň ohánějí
informačním věkem, informační válkou a všemožnými americkými teoriemi,
které neuspěly v Iráku, Afghánistánu i jinde. Islámští teroristé
kupodivu nefungují podle amerických služebních předpisů, přestože z USA
dostávají podporu již desítky let. Ani teroristi se nedají řídit jako
firma.

Úspěch ve válce zaručuje schopnost nejen získávat a vyhodnocovat pravdivé
a použitelné informace, ale především schopnost je použít, přesněji
řečeno efektivně použít ve prospěch vlasti a národa. Pokud je dostane
zrádce placený nepřítelem nebo nekompetentní blbec neschopný či
neochotný je využít, ať již z jakéhokoli důvodu, jsou i nejlepší
informace k ničemu. To je evidentně problém celé evropské bezpečnostní a
zahraniční politiky. Dokladem je rok trvající (záměrně?) neúspěšné
řešení islámské invaze z Turecka lídry EU i NATO.

Vyvstává otázka, k čemu vůbec máme tajné služby, jestliže odpovědní
politici odmítají plnit svoje základní povinnosti, podlézají cizím
zájmům, drží se scestných až zrůdných ideologií, odmítají využívat
odborné informace, zamlčují pravdivé informace. Zcela popírají vojenskou i
bezpečnostní historií prověřený fakt, že základem úspěchu při
ochraně a obraně je prevence. Přitom vědomě umožňují vznik situace, kdy
místo odborníků se ve většině médií, počínaje ČT placenou z našich
daní, předvádějí všemožní diletanti, političtí propagandisté a
neziskovkáři.

Na nedávné konferenci pořádané SPD ve sněmovně k válce v Sýrii a
ohrožení Evropy islamizací jsem se setkal s tvrzením, že naše tajné
služby pracují výborně a o hrozbě islamizace věděly dávno. Pominu-li
fakt, že tyto služby se staly spíše odpadkovým košem, kam americké tajné
služby odhazují méně hodnotné informační zbytky, stačí se podívat na
análitické armádní pracoviště při univerzitě obrany v Brně. Původně
to mělo být analytické centrum bezpečnostních informací.

Pod vedením bývalého zpravodajského generála, který dostal za odměnu
velení školy NATO v Itálii, se centrum postrádající byť jediného
analytika zabývalo analýzami na politickou objednávku. Především
vymýšlením strašné ruské propagandy a návrhům boje proti tomuto svému
výmyslu. Připomíná to psa honícího vlastní ocas. Vyhozené peníze
daňových poplatníků a smysluplný výsledek žádný. Uvedenými blbinami se
musí zabývat i tajnější pracoviště, pravděpodobně v celé EU. Následky
takového přístupu vidíme nejnověji v Belgii.

Dnes se má ve sněmovně konat seminář k ochraně hranic. Je logické, že
takový seminář by se měl zabývat třemi základními oblastmi, a to
personalistikou zajišťující dostatek sil k ochraně hranic, dále
organizačními otázkami, aby bylo střežení, případně obrana co
nejefektivnější, a v neposlední řadě technikou a logistikou. Já bych tam
čekal například šéfa Úsvitu Mirka Lidinského, který sloužil u naší
pohraniční policie a následně u nejslavnější speciální jednotky SOG v
Afghánistánu. Dále někoho, kdo by prezentoval program Stráž obrany státu.

Uvážíme-li, že k uvedenému vývoji došlo už za vlády generálů Picka a
Pavla, nelze se příliš divit. Při představě současného ministra obrany,
reprezentanta firmy ANO vyhodnocujícího výsledky práce tajných služeb se
nelze ubránit smíchu

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Takhle tuhle zemi mrvit... Herečka, která uváděla Staance, odsoudila Čechy
za to, koho volí

Propad společnosti je výsledkem toho, kdo vládne, uvedla v rozhovoru pro
Český rozhlas herečka Tereza Kostková.

Hovořila mimo jiné také o slušnosti, která ji dle jejích slov válcovala
na úkor její osobnosti a ženství. „V životě zjistíte postupně, že
lidi pouštíte někam, kam nechcete. Učila jsem se nechodit za tuto hranici.
Je potřeba si říct: Já jsem to dovolila, a teď to zavřu. Myslím, že za
to, jak člověku je, nemohou druzí. Můžeme za to sami a to, že si proto
postavíme mantinel, není špatně. Je to jen obrana a je to v pořádku,“
uvedla mimo jiné v rozhovoru herečka, dcera herce Petra Kostky a herečky
Carmen Mayerové.

Herec podle jejích slov má výsadní postavení. „Byl vždycky kašparem
krále a královny, vždycky si může udělat srandu a být v opozici i s
člověkem, kterého si váží. Může nesouhlasit. Měl by být zrcadlem
společnosti,“ řekla Kostková a vysvětlila, proč se nechce věnovat
moderování politických pořadů. „Kdybych šla do čehokoliv politického,
popřela bych velkou část své osobnosti,“ dodala.

Původní text ZDE

Současnou politickou situaci nazývá Kostková pádem Říma. „Celý svět,
včetně Česka, jsme na vlně dolů, myslím si. A těch čtyřicet let
komunismu a doba po revoluci, která se uchopovala různě, se nemohly na lidech
nepodepsat. Tohle vše dělá strašný propad a pro lidi začíná být
normální to, co by pro ně normální být nemělo,“ dodala Kostková.

Podle jejích slov jí to však rozhodne nebere lásku k vlasti, k mé krvi a k
místu, kde vyrůstá a má rodinu a přátele. „I vláda a instituce do mé
vlasti patří. Ale tento stav je výsledek toho, kdo vládne. Všechno kleslo,
především lidsky, ale i ve všem ostatním,“ řekla s tím, že ona to tady
miluje a o to víc ji to mrzí.

„Když vidím, koho jsou lidé schopni zvažovat do těch pozic, jak strašně
to kleslo lidsky. A řeknete, já tady snad nebudu moct bejt. A to říkám s
vědomím, že jsem posledním, kdo by chtěl emigrovat, ale z té hrůzy, kdo
je schopen tady tu zemi mrvit, tak vlastně pokud by se mi tohle stalo z jistý
nemožnosti to akceptovat, tak bych toto zažívala,“ uzavřela rozčíleně
herečka.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Spadli jsme až na dno, mnoho věcí je horších než za komunistů. Nastupuje
totalita ze Západu. Nechutná hysterie kolem Miloše Zemana. Jaroslav Bašta o
listopadu 1989 a dnešku

ROZHOVOR „Místo diktátu jedné strany před listopadem 1989 a oddanosti
Moskvě dnes slyšíme pohádku o demokratických a nedemokratických
politických stranách a o tom, že patříme na Západ. Tak jako tenkrát je i
dnes opozice označována za protistátní, jednající ve prospěch zlých
imperialistů. Jenom tentokrát nejsou z Wall Street, ale z Kremlu,“ říká
historik, disident a exministr Jaroslav Bašta.

Opět si připomínáme výročí 17. listopadu. V jakém stavu je naše
demokracie a do jaké míry jsme se za poslední dobu přiblížili, či
nepřiblížili k tomu, o čem jsme snili po roce 1990?

Česká demokracie momentálně prodělává hlubokou krizi své identity.
Vývoj po volbách ukazuje, že jsme se ideálům, kvůli kterým jsme před 28
lety zaplnili náměstí, hodně vzdálili. Politici a jimi ovládaná média
odmítají reflektovat vůli voličů, obhajují obstrukce, zpochybňují
demokracii jako takovou. Místo diktátu jedné strany před listopadem 1989 a
oddanosti Moskvě dnes slyšíme pohádku o demokratických a nedemokratických
politických stranách a o tom, že patříme na Západ. Tak jako tenkrát je i
dnes opozice označována za protistátní, jednající ve prospěch zlých
imperialistů. Jenom tentokrát nejsou z Wall Street, ale z Kremlu. Dlouhou dobu
jsem opakoval, že česká politická třída má po čtvrt století už
prošlou záruční lhůtu, takže se chová jako „betonové hlavy“
minulého režimu v roce 1989. Stejně jako oni odmítají myšlenku, že
suverénem je lid, nikoliv politici, ať už se ohánějí adjektivy jako
demokratičtí, proevropští atp.

Někteří vidí ohrožení demokracie v Andreji Babišovi a Miloši Zemanovi.
Sám Andrej Babiš tvrdí, že právě on chce realizovat to, o čem jsme
tenkrát snili: Fungující ekonomika, úspěšné rodinné firmy,
infrastruktura, fungující státní správa… Co je spíše pravda?

Ten pokřik o ohrožení demokracie vyplývá z neochoty uznat volební
porážku. Efekt krásných slov a mazání medu kolem úst občanům skončil,
protože jsme spadli až na pomyslné dno. Nejlépe se to pozná podle toho, že
spousta veřejných služeb funguje občas hůře než za totality. Přišel
čas změn.

Babiš, který je v tuto chvíli nejsilnějším politikem, zmiňuje jen
okrajově, v podstatě vůbec, v souvislosti se sny a realitou po roce 1989
Václava Havla. Akcentuje již zmíněné praktické, hmotně zaměřené
záležitosti. Je to tak, že český národ se nyní již s prominutím „vykašlal“
na Václava Havla, jeho představy o lepším světě, o šíření globálního
dobra…? A jde mu nyní o „babišovsky“ praktické zajištění fungování
státu?

Češi jako národ se v průběhu více než tisíce let svých dějin
projevovali jako lidé veskrze praktičtí, pragmatičtí až přízemní. V
dobách tak nejistých, jako se jeví ty současné, jim instinkt napovídá,
že zlé časy se snáze dají přežít s fungujícím státem a ekonomikou.
Jde o velmi rozumný způsob uvažování.

Pravicoví politici tvrdí, že se nyní máme nejlépe v historii naší země...

Tohle komunisti říkali také. Hlas lidu na to odpovídal, že teda jak kdo. V
roce 1989 jsme všichni věděli, že jsme se mohli mít daleko lépe. Obojí
dnes platí také. Nízkopříjmové skupiny skutečně žijí na hraně bídy,
stačí se podívat na statistiky. Není to specificky česká záležitost,
mzdy od konce sedmdesátých let na Západě (kam tímto patříme) klesají
všude. Zatím to má vliv na politiku, později přijdou sociální nepokoje.
Ještě je čas věci změnit. Neudeří-li příliš brzo krize, měl by trend
zvyšování příjmů pokračovat i bez tlaku zdola.

„Objem majetku, který přešel do rukou cizinců od roku 1993, vzrostl
sedmkrát, ten v domácím držení zůstal po celých 25 let stejný. Letos
byla naše republika zařazena mezi rozvojové země, protože naše vláda již
nemá na chod ekonomiky vliv a příjmy obyvatelstva dlouhodobě stagnují.
Stali jsme se kolonií,“ napsal jste ve svém komentáři. Můžete to
rozvést? A odkud pocházejí ta čísla?

Analýza české ekonomiky, kterou 10. 11. 2016 přednesl šéf poradců na
Úřadu vlády Vladimír Špidla, v první řadě zmiňovala více než
dvojnásobný odliv kapitálu z ČR ve srovnání se zbytkem EU. V odvětvích,
která mají charakter přirozeného monopolu – vodárenství, energetika –
jde dokonce o čtyřnásobek. Zmínili tam taky to sedminásobné zvýšení
podílu majetku v cizích rukou. Čeští vlastníci drží jen taková
odvětví, která jsou z hlediska zisku nelukrativní. Lepší definici
ekonomického statutu České republiky jako kolonie Západu (hlavně Německa)
nemohl Vladimír Špidla podat.

V únoru letošního roku banka JP Morgan v hodnocení našich státních
dluhopisů vyřadila ČR ze seznamu vyspělých zemí a zařadila ji mezi
rozvojové státy. Důvodem byla stagnace příjmů na hlavu po tři roky,
nedosahující úrovně vyspělých zemí a skutečnost, že naše vláda nemá
vliv na chod ekonomiky. Rozhodující podíl vlastní zahraniční subjekty. Od
roku 2005 přicházejí investice jen ze zahraničí, domácí nejsou. Myslím,
že nastal čas tyto trendy změnit, parlamentní volby pro to vytvořily
předpoklady. Jinak proces dekolonizace začal právě před sto lety a trval
přes 60 let. Bude to dlouhý běh, ta naše emancipace z koloniální
závislosti...

Opět se hovoří o orientaci naší země „na Východ“, nebo „na Západ“.
Příznivci EU se děsí referenda, které by podle ANO nemělo postihnout
otázku setrvání v EU, ale nemusí to být konečný postoj. Okamura či KSČM
se tomu vůbec nebrání. A Okamurova SPD, jejíž většina poslanců se
pozitivně dívá na Putina, nejspíše obsadí funkci šéfa bezpečnostního
výboru sněmovny. Jak se na obě záležitosti díváte? Co říkáte
námitkám „liberálních demokratů“, že český národ není na přímou
demokracii zralý?

„Liberální demokraté“ a s nimi spojená média těmito námitkami
hlasitě deklarují, že nejsou ani demokraté, ani liberálové. Když si
vzpomenu na rok 1989, tak jsou na argumentační úrovni nebožtíka Miroslava
Štěpána.

Hovoří se, že u nás je ohrožena západní „liberální demokracie“.
Může být ale pro nás Západ vzorem? Například Marine Le Penová je
stíhána za to, že na Twitteru zveřejnila fotografie popraveného amerického
novináře Jamese Foleyho Islámským státem včetně uříznuté hlavy. Ve
Spojeném království byl pokutován muž, který veřejně četl vyjádření
Winstona Churchilla o islámu. V Německu byl žurnalista Michael Stürzenberger
odsouzen k šestiměsíčnímu podmínečnému vězení za zveřejnění (jinak
z veřejných zdrojů dostupné) fotografie, na níž si jeruzalémský Muftí
Hadž Amin al-Hussejní podává ruku s Adolfem Hitlerem. Od 1. října platí v
Německu zákon, podle nějž jsou sociální sítě jako Facebook, YouTube nebo
Twitter povinny do 24 hodin odstranit ze svých stránek „kriminální obsah“,
například „pomluvy“, a to bez ohledu na to, zda jsou zveřejněná fakta
pravdivá, či nikoli. Pokuta může dosáhnout až padesáti milionů eur…

Cenzura, udavačství, falšování a popírání historie jsou
nejnápadnějšími příznaky nastupující totality. Demokracie bez svobody
slova nemůže existovat. Proto je načase oprášit jednu starou definici.
Kdysi se říkalo: „Víte, jaký rozdíl je mezi demokracií a lidovou
demokracií? Asi jako mezi kazajkou a svěrací kazajkou.“ Na „liberální
demokracii“ v unijním pojetí to taky sedne, nemyslíte?

Tomio Okamura nedávno vyzval ke změně statusu veřejnoprávních České
televize a Českého rozhlasu. Zejména ČT je kritizována za stranění
některým politikům a špinění jiných. Zemanova kancelář si na ni
stěžuje často. Kritizován je i například výběr hostů do pořadů
Václava Moravce. Oproti tomu zastánci ČT tvrdí, že jakákoliv podobná
změna by ohrozila naši demokracii. Jak hodnotit práci ČT a rozhlasu? Je
třeba přistupovat ke změnám?

Za mých mladých let se říkávalo, že změna je život. Všude kolem nás ke
změnám statutu médií dochází. Mně osobně se líbí slovenský model,
především kvůli způsobu financování. Odhaduji, že nová vláda se jím
bude inspirovat.

Jak hodnotit poslední politickou produkci Miloše Zemana? Srší bonmoty,
dělá si legraci z novinářů i svého zdraví... Je v kondici vyhrát
prezidentské volby? A bylo by to dobře s ohledem na jeho způsob řešení
povolební situace?

Když sleduji nechutnou mediální hysterii kolem zdravotního stavu našeho
pana prezidenta, docházím k závěru, že volby vyhraje. Možná už v prvním
kole. Proto tak vyvádějí. Miloš Zeman je jedním z mála českých politiků,
který respektuje výsledek voleb a dodržuje to, co slíbil.

Zeman jede do Ruska, s ním chce jet i rekordně velká delegace podnikatelů. I
odpůrci Putina přiznávají, že Rusku se ekonomicky daří, navzdory sankcím.
Jak s odstupem hodnotit to, jak naše politika, ale zejména EU jako celek,
zareagovala na události na Ukrajině z roku 2014? A jak dál s Ruskem, když
už budeme mít novou vládu?

Víte, když se původně dobrý úmysl s rozšířením teritoria míru,
demokracie, stability, prosperity a dobrých mravů (tedy rozšířením EU)
změnil ve výbuch násilí, které má za následek rozpadající se stát s
devastovanou ekonomikou a nepřátelskými vztahy se všemi sousedy, tak se to
dá parafrázovat tak, že na tom začátku soudruzi z Bruselu něco nedomysleli.
A v Rusku celé Evropské unii (včetně nás) ujel vlak. Někam ve směru
Peking. Pouhá normalizace vztahů s Ruskou federací je na dlouhá léta.

Pokud jde o vyjednávání o vládě, média spekulují o tom, že Andrej Babiš
bude chtít politické strany, které s ním nyní do vlády jít nechtějí,
anebo jen bez něj jako premiéra, tlačit k podpoře jeho vlády dvěma
způsoby: Odřezáním jejich lidí ze státní správy a státních podniků a
vyhrožováním předčasnými volbami. Na které má peníze jen on. Jak
hodnotit zatím výkony jak Babiše, tak dalších stran při skládání vlády?
Jak by to mělo dopadnout?

Politika občas připomíná šachovou partii. Každý šachista ví, že hrozba
je psychologicky účinnější než její uskutečnění. Navíc platí, že
ten, kdo vyvolá předčasné volby, je také prohraje (Jiří Paroubek by o tom
mohl vyprávět). Andrej Babiš postupuje úměrně situaci, ví, že na
sestavení vlády má dost času. Trochu nechápu hádky o sněmovní funkce,
ale to bude dáno tím rekordním počtem malých stran a frustrací některých
politiků.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Poklonskaja si kvůli svátku vyměnila prokurátorskou uniformu za šaty

Krymská prokurátorka Natalja Poklonskaja, která 18. března slaví nejen
výročí znovusjednocení Krymu s Ruskem, ale také narozeniny, se poprvé
objevila na tiskové konferenci nikoli v prokurátorské uniformě, ale v
šatech.

„Jsem snad jedna z nejšťastnějších Krymčanek," řekla Poklonskaja
novinářům a poznamenala, že republikový svátek připadl na den jejích
narozenin.

„Jelikož je dnes den volna a republikový svátek, dovolila jsem si poprvé
přijít na tiskovou konferenci nikoli v uniformě, ale v pěkných šatech,"
řekla Poklonskaja.

Prokurátorka Krymu z celého srdce blahopřála obyvatelům Krymu a Sevastopolu
k svátku — výročí vstupu do Ruské federace.

„Blahopřeji k návratu domů, do Ruska. Blahopřeji všem k svátku," řekla
Poklonskaja.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
USA nestydatě oklamaly Rusko před převratem na Ukrajině, prohlásil Putin

USA „hrubě a nestydatě“ oklamaly Rusko před převratem na Ukrajině,
prohlásil Vladimir Putin.

„Obrátili se na nás američtí partneři, poprosili nás, abychom udělali
všechno, opakuji skoro doslova tuto prosbu, aby Janukovyč nenasadil armádu,
aby opozice osvobodila náměstí a administrativní budovy, a začal plnit
dosažené dohody o normalizaci situace," řekl Putin ve filmu Světový
pořádek 2018, který se zakládá na několika interview, která poskytl
novináři Vladimiru Solovjovovi.

Podle slov hlavy státu s tím Rusko souhlasilo a o den později došlo na
Ukrajině ke státnímu převratu.

„Kdyby alespoň zatelefonovali, kdyby aspoň něco udělali, kdyby řekli
aspoň slovo. Kdyby alespoň řekli — víte, je takový pojem, jako
výstřelek vykonavatele — my to sice nechtěli, ale události se vyvíjely
takto, uděláme ale všechno, aby se všechno vrátilo na právní pole. Ani
slovo, naopak, úplná podpora těch, kdo uskutečnili státní převrat," řekl
Putin.

Jak podotkl ruský předák, tento případ se stal prvním vážným klamem ze
strany amerických partnerů. „Tak hrubě a nestydatě to bylo snad poprvé.
Tak, aby nám řekli: udělejme to takto, a ve skutečnosti udělali všechno
jinak a ani se neuráčili k tomu něco říci — to tady snad ještě nebylo,"
dodal.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Peru zažívá jednu z nejhorších ekologických katastrof a téměř celý
svět to ignoruje

Katastrofální prasknutí potrubí společnosti Petroperu došlo dne 25. ledna
a 3. února a ohrozilo přívod vody pro téměř 10 tisíc domorodých lidí,
varuje Amazon Watch.

„Tato ekologická katastrofa není první ani poslední v dlouhé historii
úniků ropy a zemního plynu v této oblasti,“ stěžuje si skupina práv
domorodých národů Survival International, a poznamenávají, že více než
70% z peruánské Amazonie byla pronajata vládou ropnými společnostmi.

Stav deštných pralesů se zhoršuje a to hlavě díky chamtivosti
nadnárodních firem. Podívejte se sami na fatálně zdevastované řeky,
jejichž stav má za následek nejen umírání živočichů a znečištění
životního prostředí.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Z ruských archívů: Češi chtěli po sametové revoluci zachovat RVHP

Za rámcem českých masmédií zůstala událost z počtu „extraordinárních“:
schůzka ruských a českých historiků v Praze, na které byla zveřejněna
neznámá fakta ze vztahů obou zemí.

Tohle sdělila Sputniku členka stálé Komise historiků a archivářů Ruska a
Čech, přední odbornice Ústavu slavistiky Ruské Akademie věd Ella
Zadorožňuková:

„Byla to skutečně extraordinární událost s ohledem na přerušené ve
všech sférách styky mezi Ruskem a Čechy. Nezvyklé je rovněž to, že
vědci pokračují v spolupráci prakticky na vlastní účet, z osobní
iniciativy. Reforma Ruské Akademie věd vedla k likvidaci oddělení pro styky
se zahraničím, mezinárodní spolupráce již není financována.

Společná komise historiků a archivářů existuje téměř půlstoletí.
Čím se zabývá?

Vyměňujeme si výsledky výzkumů, nové knihy. Vydáváme společně
vědecké práce na taková témata jako rozpad říší a federací v
dějinách Ruska a Čech, Kominterna, světové války a účast v nich našich
národů, Rusové v Čechách a Češi v Rusku, vývoj stereotypů vzájemného
vnímání, hospodářské vztahy mezi SSSR a ČSSR, mezi Ruskem a Čechy.

Co se mluvilo na pražském zasedání o stereotypech ve vzájemném vnímání?

Prakticky každé téma se týkalo překonání stereotypů. Uvedu příklad.
Přednesla jsem referát o rychlé degradaci Rady vzájemné hospodářské
pomoci, RVHP. Připomenu, že přestala existovat v létě 1991. Zveřejnila
jsem nepublikované dříve dokumenty Vadima Zagladina, bývalého poradce
Michaila Gorbačova, který navštěvoval Prahu a jednal ještě se starým
komunistickým vedením. Po Sametové revoluci se rovněž nejednou setkal s
poradci prezidenta Václava Havla Vondrou a Dobrovským. Zagladinova svědectví,
materiály, které jsem našla v archívu Gorbačovova fondu, vyvracejí
běžnou tezi o tom, že po roce 1989 převzalo Československo kurz na rychlé
zrušení všech hospodářských a jiných vztahů s SSSR a Ruskem. Ani
představitelé režimu normalizace, ani nová elita, jež přišla k moci po
nastolení demokracie, nevytýčila kategoricky otázku likvidace RVHP. Šlo o
radikální reformování formátu hospodářské spolupráce, přičemž byly
navrženy různé varianty. RVHP zničilo sjednocení Německa. Rada vzájemné
hospodářské pomoci dostala trhlinu, kdy z řetězu vypadla silná ekonomika
NDR. NDR a Československo byly v podstatě průmyslové lokomotivy tak zvaného
socialistického společenství.

Dnes se jen těžko dá představit zachování RVHP…

Jsem ale naprosto přesvědčena, že v jiné formě, deideologizované, by se
tato Rada mohla zachovat, dala se reformovat, bylo by to prospěšné pro
všechny její členy. Jenže chci připomenout, že Bush, Genscher a Kohl
ujišťovali Gorbačova, že sjednocení Německa bude dlouhý proces. Ale
všechno šlo velmi rychle, stejně jako krach společných struktur zemí
východního bloku. Opakuji, nestačil čas.

Zkušenosti RVHP, fakticky zkušenosti z ekonomické integrace zemí, byly
předchůdci eurointegrace v rámci EU. Byly natolik cenné, že z ruského trhu
dosud nechtějí odejít firmy z Česka, Slovenska, Maďarska, Polska, Rumunska,
Bulharska. Znají ruský trh, mentalitu Rusů, tady platí staré styky v
strojírenství, hutnictví, dopravě, spojích. Vše dobré, co měly naše
země v minulosti, bylo třeba pouze zbavit ideologických klapek a zachovat.
Mluvila jsem o tom s kolegy v Praze, kam jsem cestovala, přiznám se, s
jistými obavami.

Přečetla jsem totiž spoustu českých novin, v nichž převažovaly
protiruské názory, přes Internet jsem se seznámila s českou televizí.
Avšak všichni, s kým jsem hovořila během své návštěvy, byli nanejvýš
přívětiví. Impozantní starší pražský taxikář, který mne vezl zpátky
do Ruzyně na letiště Václava Havla, řekl mi toto: „Vztah Česka k Rusku
mají na svědomí naši politici. Lidi ale mají výborný vztah k Rusům,
můžete to tlumočit všem u vás."

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Condoleezza Riceová poradila vládě Ukrajiny, aby se konečně věnovala své
zemi

Nehledě na tři revoluce, které se konaly během poledních 25 let na
Ukrajině, vláda se dosud nezačala zabývat svou zemí, především
obnovením ekonomiky, domnívá se bývalá ministryně zahraničí USA
Condoleezza Riceová. Řekla to v interview ukrajinskému vydání Evropská
pravda.

Podle jejích slov musí vláda země budovat novou ekonomiku a nečekat na
pomoc mezinárodního společenství. „Je načase se znepokojovat ohledně
toho, jak pracuje vaše vláda. A je načase dělat pro občany to, co na ní
závisí", dodala bývalá ministryně zahraničí USA.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V USA byl poprvé zvolen prezidentem člověk, který otevřeně mluví o
problémech v očkovací politice

V USA byl zvolen prezidentem člověk, který otevřeně mluví o problémech v
očkovací politice. USA jako celek patří k velmi restriktivní zemi ve vztahu
k očkování. Každý z federálních států má pro očkování vlastní
pravidla, v některých státech je povinné očkování dokonce proti 16-ti
nemocem. (Ve většině zemí západní Evropy očkování povinné není – UK,
Německo, Holandsko, Skandinávie... Ve Francii je povinné proti 3 nemocem, v
ČR a v některých dalších postkomunistických zemích je povinné
očkování proti 9 a více nemocem).

Zřejmě právě pro to, že je v USA tak rozbujelé povinné očkování,
probíhá velmi výrazná společenská diskuse o rizicích očkování.
Například velmi sledovaná kampaň "Hear this well: Vaccines do cause autism!"
na youtube.com, ve které rodiče sami promlouvají na kameru a sdílejí
vlastní zkušenosti s tím, jak se z jejich zdravých dětí po očkování
stali autisté. Propagátoři očkování sice opakovaně šíří informce o
tom, jak vědecké studie vyvracejí spojitost mezi autismem a očkováním,
avšak v nedávné době vyšlo na povrch, že zásadní studie vyvracející
spojitost mezi autismem a očkováním od CDC vycházela z falšovaných dat.
Byl o tom natočen dokumentární film VAXXED, který se k očkování staví
velmi kriticky a stal se známým po celém světě (Česká televize natočila
na toto téma dokument z cyklu Nedej se plus - Utajená data).

Ať už je politika Donalda J. Trumpa jakákoliv, k otázce očkování se
postavil jako člověk, který věří tomu, co vidí na vlastní oči a s čím
má osobní zkušenosti. Viděl, co se stalo ze zdravých dětí následkem
očkování.

Jeho postoj je pak logický a velmi rozumný. Pokud z vlastní zkušenosti
vidíte, že je něco jinak, než se vám snaží tvrdit očkovací lobby, pak
se budete logicky ptát a zkoumat, jak to vlastně je. Donald J. Trump není
proti plošnému očkování jako takovému. Je pro očkování proti méné
nemocem současně, pro rozkládané a pozvolnější očkování a pro další
úpravy. Je tak možné, že v USA nastartuje celkovou revizi a ozdravení
očkovací politiky. Zvyšování restrikcí v USA z poslední doby také
samozřejmě velmi zajímalo i české propagátory povinného očkování,
zvláště pak hradecké vakcinology. Doufáme, že si nyní vezmou inspiraci i
z nového amerického prezidenta.

Nejsem proti očkování dětí, jsem proti očkování proti mnoha nemocem v
jedné obrovské dávce. Rozložme očkování do většího časového úseku a
výskyt autismu klesne!

Zdravé malé dítě jde k lékaři, je napumpováno obrovskou dávkou vakcín,
není mu dobře a přijde změna - autismus. Takových případů je!

Už mi děkovalo mnoho lidí, kteří mají děti s autismem – je to úžasná
odezva. Oni to vědí mnohem lépe než zfalšované výzkumy!

Přejeme tak Donaldu J. Trumpovi, ať se mu v jeho novém úřadu daří
prosazovat rozumnou očkovací politiku v Americe a stane se tak inspirací i
pro další země celého světa, nejen Českou republiku. Může se tak stát
americkým prezidentem, který se významně zasadí o zlepšení zdraví
dětské populace na celém světě.

Jak by dopadly prezidentské volby v USA, kdyby Trump neoslovil odmítače a
kritiky očkování?

Je známou skutečností, že Donald J. Trump se v rámci své předvolební
kampaně zřetelně a důrazně vymezil proti některým oficiálním názorům
v otázkách očkování. Obzvláště poté, co Spojenými státy částečně
zahýbaly dvě k očkování velmi kritické kauzy, mohl mít tento Trumpův
postoj a tah nezanedbatelný účinek. Jak jsme již uvedli výše, jako první
to byla masová internetová kampaň rodičů od dětí postižených
očkováním s názvem "Hear this well: Vaccines do cause autism!". Druhou
kauzou bylo náhlé stažení k očkování vysoce kritického filmu VAXXED z
filmového festivalu Roberta de Nira Tribeca.

Zamysleme se nad některými souvislostmi: Uvádí se, že v USA je mezi
vyspělými zeměmi největší procento odmítačů očkování. USA jsou také
označovány za kolébku "antivaxerských" iniciativ a hnutí. Tento stav má i
mnoho logických příčin včetně enormních rozsahů plošných očkovacích
programů a souvisejících represí k vynucení očkování. Přestože se
zdroje různí, lze mít za to, že cca 6% populace USA patří mezi tzv.
odmítače očkování. Další 4% jsou k očkování velmi kritická a toto
téma považují ve společnosti za dostatečně důležité. Lze tedy hovořit
až o 10% voličů, pro které je téma očkování důležité a kteří
rozhodně nejsou spokojeni se stavem, jaký je v USA odborně i mocensky
prosazován.

Dejme tomu, že z těchto 10% voličů mohlo být pro polovinu toto téma až
natolik důležité, že mohlo patřit mezi rozhodující momenty jejich volby
mezi Donaldem Trumpem a Hillary Clintonovou. Při identickém vztahu k tématu (Hillary
Clintonová je pro očkování v jeho současné podobě, by těchto 5% voličů
dalo svůj hlas oběma kandidátům v poměru 2,5% : 2,5%. Protože se však
Donald Trump jasně vyhranil v neprospěch stávající argumentace a stavu,
mohl se tento poměr změnit. Učiňme tedy drobnou spekulativní korekci o
výši 1% voličů, tedy na 1,5% : 3,5% v Trumpův prospěch. Uvažujme, že
právě tento výsledek je zachycen v celkových výsledcích prezidentské
volby. Pokud by Trump nezariskoval proti systému a neoslovil by odmítače a
kritiky očkování, ztratil by tyto voliče.

Je zajímavé si modelově ukázat, jak mohla dopadnout prezidentská volba v
USA, pokud by voliči, pro které je téma očkování důležité, své hlasy
rozdělili rovnoměrně mezi oba kandidáty. Z volebních výsledků uberme za
tímto účelem Donaldu Trumpovi 1% voličů a přidejme jej Hillary Clintonové.
Jak by dopadly volby s tímto předpkladem?

Rozdíl 1% by samozřejmě změnil výsledky voleb v některých státech a s
tím i počty volitelů pro jednotlivé kandidáty. Ve kterých státech, kde
hlasy volitelů získal Donald Trump, by tento rozdíl – přesun právě 1%
voličů - zapříčinil vítězství Hillary Clintonové? Jsou to státy:
Wisconsin (10 volitelů), Florida (29 volitelů), Pennsylvania (20 volitelů) a
Michigan (16 volitelů). To je 75 volitelů v neprospěch Trumpa a ve prospěch
Clintonové.

Mohli bychom tedy sice polemicky a s jistou mírnější nadsázkou říci, že
o budoucím prezidentovi USA rozhodli odmítači a kritici očkování. Donaldu
J. Trumpovi se jeho riskantní tah proti očkovacím dogmatům a odborným tabu,
zdá se, vyplatil.

Letošní americké prezidentské volby by tak měly zaujmout i české politiky.
Můžeme předpokládat, že téma očkování významně oslovilo americké
voliče a je dokonce možné, že pomohlo rozhodnout volby. Proto věříme, že
se ozdravení očkovací politiky stane v budoucnu i tématem na naší
politické scéně.

Zdroj: poockovani.cz

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Předák společnosti pečující o vzdělávání přirovnal Zemana k praseti

„Zápasit s prasetem nemá smysl: oba budete špinaví, jenže jen praseti se
to bude líbit,“ napsal Bohumil Kartous na serveru Britské listy. Muž
pracující jako vedoucí komunikace ve vzdělávací společnosti EDUin použil
tato slova, když chtěl okomentovat stupňující se exhibicionismus prezidenta
Zemana.

Prezident Zeman podle Kartouse ničí pověst České republiky v zahraničí.
Ničí také citlivé domácí klima. Kam to může vést, ukázaly víkendové
volby na Slovensku, kde zabodoval politik velebící fašistický Slovenský
štát Marian Kotleba. K dovršení všeho zlého prezident pokřivuje i
politickou scénu, když se svými ultrapravicovými názory stále tvrdí, že
je politikem levicovým. Autor si však klade otázku, zda má smysl bojovat
proti takto postupující hlavě státu. „Zápasit s prasetem nemá smysl: oba
budete špinaví, jenže jen praseti se to bude líbit,“ napsal Kartous.

Celý komentář najdete zde.

Tím ovšem popis temných stránek české politiky zdaleka nekončí.
Levicoví politici naskakují na vlnu, kterou zvedl nejen Zeman. Zdá se tak,
jako by premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) či jeho stranický kolega senátor
Jiří Dienstbier stáli ve straně sami a bojovali proti nepřijatelnému
vystupování prezidenta. Hlava státu sice podle Kartouse říká věci, které
nejsou ani trochu levicové, jsou jen laciné a populistické, ale nemalé
části společnosti to zřejmě nevadí. Z tohoto úhlu pohledu lze Zemana
přirovnat k Donaldu Trumpovi, který bojuje o Bílý dům. Mezi Trumpem a
Zemanem je ale jeden rozdíl. Špičky pravicové republikánské strany v USA
Trumpa vydatně kritizují. V Čechách je bohužel většinou ticho.

„V ČR jako by neexistovala ani elementární vůle zvrátit zemanovský let
střemhlav do hnoje, natož politická odvaha a čest údajné levice bránit
svou politickou ideologii proti největšímu trollovi v dějinách české
politické subverze,“ doplnil Kartous. Zeman je podle jeho názoru lhář a
podvodník, ale drtivá většina českých politiků o tom raději mlčí.

Pravda, bojovat proti Miloši Zemanovi jeho vlastními zbraněmi nemá smysl.
Tady platí ono tvrzení o praseti. Ale dobří novináři by měli být schopni
dokázat, jak velké chyby prezident dělá, jak lže a jak tím škodí
společnosti. Podle Kartouse nám ale v Česku schází takto kvalitní
novináři. „Jenže česká média umějí akorát Kancelář Blaník, Otázky
Václava Moravce a DVTV. Takže tedy: střemhlav do hnoje,“ uzavřel.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Černá vděčnost. Jak SSSR pomáhal Polsku a jak to se mu odvděčilo. Názor

Desítky tisíc tun potravin, nákladní automobily, letadla, zimní uniformy,
benzín, petrolej, vše tohle a mnohé další masově dodával SSSR do Polska v
letech 1944-1945.

Ve čtvrtek ruské ministerstvo zveřejnilo širokému publiku dříve neznámé
archivní dokumenty, které vrhají světlo na rozsáhlou podporu, kterou
poskytla Rudá armáda polskému vojsku na konci druhé světové války. Tyto
odtajněné dokumenty jsou němou výtkou oficiální Varšavě, která nedávno
schválila zákon o dekomunizaci a plánuje odstranit všechny památníky
rudoarmějců. Sovětští vojáci dělali vše na nich závislé, aby bylo pro
tehdejší spojence alespoň trochu lehčí žít a bojovat. Sputnik publikuje
výběr nejzajímavějších dokumentů z odtajněného archívu.

Jednotky Rudé armády v té době bojovaly v Maďarsku, 29. října 1944
začala Budapešťská operace. Aktivní boje pokračovaly i na jiných
frontách. Konkrétně vojska Karelské fronty, když vstupovala do těžkých
podmínek Arktidy, dokončovala osvobození od dobyvatel Pečengské oblasti.
Není těžké si představit, jaké tam byly v listopadu teploty. Stovky
sovětských vojáku měly omrzliny různého stupně. A doplňkové komplety
teplého oblečení by se jim hodily jako nikdy. Ale jen těžko by se někdo z
nich vyslovil proti pomoci spojencům.

Jinými slovy držela Rudá armáda za účet svých vlastních prostředků
fakticky Vojsko Polska v plném zaopatření. Dnes se oficiální Varšava s
Ruskem za tuto pomoc vyrovnává jinou „měnou" — rusofobií, členstvím v
NATO a aktivní podporou západních sankcí. A válkou s památníky „okupantům",
kteří dali svým spojencům poslední.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Putin varoval Merkelovou před choutkami Kyjeva na evropský plyn

Ruský prezident Vladimir Putin varoval německou kancléřku Angele Merkelové
před možným rizikem, že si Ukrajina může odčerpat část plynu, který si
Evropa koupila od Moskvy.

Podle Putina, vzhledem k tomu, že se očekává chladná zima, a Kyjev odmítl
jednat s Ruskem, mohla by ukrajinská strana mohla využít plyn, který putuje
tranzitem přes její území do EU.

Jak uvádí EurActiv, lídři Ruska Německa se dohodli, že toto téma bude
projednáno po linii Evropské komise, ruského ministerstva energetiky a
Gazpromu.

Podle Vladimira Putina v souvislosti s předpokládanou chladnou zimou roste
riziko neoprávněného odběru ruského plynu na Ukrajině. Ostatně většina
z plynu, který Moskva prodává evropským zemím, se přepravuje před
ukrajinské území. A komise sama konstatovala, že zásobníky plynu na
ukrajině stačí jen na mírnou zimu, připomíná EurActiv.

Kyjev už celý rok nekupuje plyn z Moskvy v souvislosti s jejich „politickými
konflikty". A i když v minulosti byla Evropská komise ještě schopna působit
jako prostředník při uzavření prodeje ruského plynu Ukrajině, tentokrát
se Kyjev rozhodl, že pomoc EU nepotřebuje.

Nicméně některé evropské země trvají na rusko-ukrajinské dohodě,
protože v roce 2009, kdy Gazprom pozastavil dodávky plynu pro Ukrajince, ti
začali využívat to, co bylo určeno pro země EU, které poté trpěly
chladem.

Zdroj: euractiv.com, pz.cz

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Evropský parlament rozhodl a vydal doporučení: Nejnebezpeční jsou ruská
média RT a Sputnik

Poslanci Evropského parlamentu hlasovali ve středu za přijetí rezoluce o
čelení ruským médiím, nejnebezpečnějšími z nich jsou označeny agentura
Sputnik a televizní stanice RT, říká korespondent RIA Novosti. Přijatý
dokument má doporučující charakter, členské země nejsou povinné ho plnit.

Z 691 poslanců, kteří se účastnili hlasování, na podporu dokumentu
hlasovalo 304 lidí, proti 179, 208 se zdrželo hlasování.

V dokumentu se tvrdí, že Rusko údajně poskytuje finanční podporu
opozičním politickým stranám a organizacím v členských zemích EU,
uplatňuje přitom faktor dvoustranných mezistátních vztahů, aby
rozkmotřilo členy společenství. Za hlavní informační hrozby pro Evropskou
unii a její partnery ve východní Evropě je v rezoluci označována agentura
Sputnik, televizní stanice RT, fond Ruský svět a federální agentura
Rossotrudničestvo podřízená ruskému ministerstvu zahraničních věcí.
Rezoluce obsahuje řadu ničím nepodložených obvinění, mimo jiné
srovnává činnost takových sdělovacích prostředků jako Sputnik s
činností teroristické skupiny ISIL.

„Sputnik vyzval EU, aby nedopustila státní cenzuru. Rezoluce EU je přímým
porušením svobody hromadných sdělovacích prostředků a lidských práv. V
této souvislosti jsme se obrátili na řadu evropských a amerických
organizací, takových jako je OSN, UNESCO, OSCE, Reportéři bez hranic, a na
mnoho mediálních skupin a odborových svazů s výzvou, aby projevily
solidaritu a vystoupily proti této neslýchané diskriminaci a cenzuře.
Vyzýváme mezinárodní mediální společenství, jehož právoplatným
členem je Sputnik, aby se k nám připojilo, abychom společně vyjádřili
svůj názor na tuto otázku a uhájili hodnoty svobody a demokracie", uvádí
se ve středeční tiskové zprávě Sputniku.

Zdroj: sputniknews.com

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
FOTO Kalousek se v čele průvodu dobýval na Hradčany. Mával tibetskou
vlajkou a křičel o právu

Stovky protestujících proti čínské lidskoprávní politice, kteří
odpoledne protestovali na Kampě, se dnes vpodvečer marně domáhaly vstupu na
Hradčanské náměstí. To je uzavřeno do půlnoci kvůli návštěvě
čínského prezidenta Si Ťin-pchinga. Se zlou se potázal i předseda TOP 09
Miroslav Kalousek. Informuje o tom ČTK.

Většina demonstrantů se nakonec vydala do nedalekého parku, kde se
uskutečnil další program. Organizátoři akce pokládají uzavření
náměstí až do noci za nesmyslné, protože čínská delegace na Hradě už
není přítomna.

S demonstranty se během pochodu na Hradčany sešel předseda TOP 09 Miroslav
Kalousek. Jednal také s policisty, kteří bránili průvodu v cestě na Hrad.
Předseda TOP 09 držel v ruce tibetskou vlajku. Lidé skandovali „Máme na to
právo!“. Kalousek jim odpovídal „Máte na to právo“. „Já a
europoslanec Jaromír Štětina jsme požádali bezpečnostní složky, abychom
mohli projít, protože jsme státní činitelé a žádná represivní moc nám
nesmí bránit ve svobodném pohybu,“ řekl protestujícím za bouřlivého
potlesku.

Kromě Kalouska byl v čele demonstrantů také pořadatel tichého
shromáždění, protibetský aktivista a bývalý politik Martin Bursík, nebo
někdejší ministr pro lidská práva a hudebník Michael Kocáb. Demonstranty
přišel podpořit také bývalý předseda TOP 09 Karel Schwarzenberg.

Policie i přes naléhání politiků odmítla kvůli bezpečnosti cestu na
Hradčanské náměstí uvolnit. Kolem 18:00 se organizátoři rozhodli, že se
průvod přesune k nedalekému Pohořelci do parku Maxe van der Stoela. Tam se
kolem 16:00 shromáždily zhruba dvě stovky demonstrantů, vyrostlo tam i
pódium, na kterém vystoupili hudebníci.

My žijeme v demokratické zemi a čínský totalitář to musí vzít na
vědomí

Na shromáždění v parku nakonec dorazilo několik set lidí. Bursík ČTK
řekl, že zákazem vstupu na Hradčanské náměstí byla porušena lidská
práva. Demonstrace podle něj byla řádně nahlášena. Police podle něj
svévolně uzavřela náměstí a neumožnila, aby se shromáždění konalo.
„Snažili jsme se nimi vyjednávat, to k ničemu nevedlo,“ uvedl. „My
žijeme v demokracii, ve svobodné zemi a kvůli návštěvě předsedy
čínské komunistické strany, který přijel z totalitní země, kde
porušují lidská práva, zabíjejí lidi, lidé mizí, kvůli tomu se
nenecháme omezovat na našich právech,“ řekl také. Kvůli postupu policie
hodlá podat žalobu, zákazem demonstrace podle něj porušila ústavně
zaručené právo na shromažďování.

Na shromáždění vystoupil také bývalý ministr pro lidská práva Michael
Kocáb. Kritizoval zahraniční politiku prezidenta Zemana, který podle něj
zcela popřel polistopadový vývoj v Česku. „Vnucuje se Rusku i Číně
zcela ponižujícím způsobem a nepřekáží mu ani vláda,“ prohlásil
Kocáb.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist