Question:
Tereza Spencerová: Ani petrodolar nepotrvá věčně. USA vznesly šokující
dotaz na Ukrajinu... A s „aférou“ Trumpa je to jinak

OKNO DO SVĚTA TEREZY SPENCEROVÉ „Ruská“ kauza v USA? Obvinění Manaforta
se netýká Ruska, ale Ukrajiny za Janukovyče. A odtamtud brali peníze i
manželé Clintonovi, upozorňuje editorka Literárních novin a analytička
Tereza Spencerová na nejednoznačnost vývoje kolem vyšetřování v Americe.
Sděluje též, že zvláštní americký zmocněnec pro Ukrajinu se zeptal, zda
je Porošenko vlastně ještě prezidentem, což značí, že prezidentský čas
ukrajinského oligarchy se krátí. Spencerová se věnuje též návštěvě
Vladimira Putina v Íránu, kde může dojít k dalšímu upevnění pozic Ruska
na Blízkém východě.

Minulý týden jste předpokládala, že z vyšetřování „ruské stopy“ v
amerických prezidentských volbách toho moc nebude. Zvláštní vyšetřovatel
Mueller od té doby „máknul“ a obvinil jednak někdejšího šéfa kampaně
Manaforta, tak dalšího pracovníka kampaně Donalda J. Trumpa, který byl
však poměrně nízko postavený. Vyšetřování nyní stojí na tom, zda tito
dva „zazpívají“. Měníte po týdnu názor na celou věc?

Pokud to minule vyznělo tak, že se něco zásadního změní z týdne na
týden, tak se omlouvám, nemyslela jsem to tak. Většina politických procesů
má svou dynamiku a setrvačnost, které v časech, kdy máme skoro vše k
dosažení „na jeden klik“, bývají k uzoufání zdlouhavé a nudné. Ale
tak to prostě je. Čili na svém názoru, že budou padat hlavy, nic neměním,
jen jsem minulý týden svým vyjádřením nemyslela, že budou padat
okamžitě a že se jich hned několik stovek bude bezprizorně povalovat někde
kolem Capitol Hill…

A teď vážně. Zvláštní vyšetřovatel celé „ruské stopy“ a
současně i Obamův šéf FBI Robert Mueller si předvolává první dva „Trumpovy
muže“ a má pro ně připravenou obžalobu snad v tuctu bodů, ale… Právě
Mueller musel z titulu šéfa FBI vědět o všech nezákonnostech/zločinech
Hillary a Billa a jejich fondu a jako takový je musel/chtěl z politických
důvodů krýt, a tak jeho samotného tipuju na jednoho z prvních, kdo časem
padne. Tím spíš, že nový – po neúspěšných volbách nový –
Národní výbor Demokratické strany dal od všeho, co kdy Hillary napáchala
nebo si zaplatila, ruce pryč, jako že oni jsou teď ti muzikanti. Jistě,
říkám, že „padne“, ale „v teplácích“ ho fakt nevidím. Na to se
má (nejen) americký establishment napříč politickým spektrem až moc rád
– kdyby šel do vězení jeden z nich, mohl by vyvolat dominový efekt… A co
bychom si bez těch amerických nositelů „pochodní demokracie“ asi tak
počali, kdyby byli všichni po zásluze v base, že?

A třeba kauza Paula Manaforta není ani tak o Rusku, jako o Ukrajině, neboť
zmíněný býval čímsi jako poradcem svrženého prezidenta Janukovyče. U
nás Janukovyče nálepkujeme jako proruského, ale vlastně jen proto, že
odmítl první nástřel dohody s EU a chtěl pro Ukrajinu vyjednat lepší
podmínky. Byl za to svržen Majdanem, tedy „demokratickým vzepětím
ukrajinského národa“ (nebo tak nějak) a proklet. Za Porošenka pak už
Ukrajina před EU klekla, nyní je plně v kolenou a kotnících a všichni jsou
spokojeni, neb tak, a ne jinak to mělo být. A Manafort přitom nyní může
osvětlit i milionové „vklady“ do Clintonovic fondu, které pocházely z
Ukrajiny. Dostupné údaje tvrdí, že ukrajinští oligarchové přispívali
Clintonovým dokonce víc než Saúdové se svými petrodolary. A jistě za to
něco i dostávali. Bude zajímavé sledovat, co z toho nakonec vyleze.
Nicméně, v prvním týdnu skandálu kolem Hillary a ruského uplaceného
vstupu do amerického uranového průmyslu například CNN celé kauze věnovala
pouhé čtyři minuty zpravodajství, takže se mediálně zdá, že na této
frontě je klid a všechno je v pořádku. Znáte to: Co není v televizi,
neexistuje.

Mezitím si ale obě strany – Trump údajně uplacený Ruskem a Hillary
údajně uplacená Ruskem, z čehož mimochodem vyplývá, že celá ta
supermocná Amerika je uplacená Ruskem a zobe mu z ruky (Chudák Janda!) –
brousí nože na to, jak si to spolu rozdají. Anebo taky ne. Možná přijde
vlna alibistické a pokrytecké přetvářky, že vlastně nikdo všechny ty
své zlé sliny a obvinění nemyslel vážně... „a necháme to raději být“.
Tedy, nechají to být ve stavu, kdy mají být hlavní americké politické
síly zaplacené Ruskem? Bude to vcelku sranda, troufnu si předpovědět.

A každý, kdo u nás bude dál trvat na tom, že naše „transatlantické
vazby jsou životně důležité“ třebas pro „udržení demokracie,
západních hodnot“…

Vladimir Putin je v Teheránu, kam jistě nejel jen na výlet. Je zde Sýrie, je
zde otázka ropy či zbrojních kontraktů, je zde společná nechuť vůči USA.
Jaké další nepříjemnosti pro Američany by mohli Rusové společně s
Íránem upéct? A jak špatné jsou tradičně špatné vztahy mezi Íránem a
Saúdy, s nimiž Rusové také jednají?

Nemá smysl předbíhat, uvidíme, jak rozhovory – Putin je v Teheránu už
potřetí – ve finále dopadnou. Osobně bych ale žádné větší „diskrepance“
nečekala, protože obě strany si jasně uvědomují pozitiva jejich aliance.
Spolu s dalšími státy – namátkou Sýrií, Tureckem, Libanonem, Jordánskem,
nejspíš i Egyptem – mají nakročeno k utvoření mocenské osy, která
překreslí tradiční politické mapy Blízkého východu, a tak nemají
zapotřebí si navzájem házet klacky pod nohy. Přitom ale samozřejmě
existují i body, v nichž si až tak moc nerozumějí – například otázka
budoucího postavení iráckých i syrských Kurdů nebo třeba izraelské
požadavky získat od Ruska nějaké záruky, že Írán nebude židovský stát
přímo ohrožovat, i kdyby to někdy náhodou vůbec chtěl.

Mnohé z těchto problémů jsou přitom otázkou výkladu slov – co Rusové
myslí tím, když pro syrské Kurdy navrhují „federalizaci“? Jaké
podmínky jsou v tomto návrhu, který by syrské Kurdy jednou provždy vyvedl z
americké mocenské orbity, přijatelné pro Írán, Turecko a samozřejmě
Sýrii? Dokud nevíme, co si Sýrie, Írán nebo Turecko představují pod
pojmem „přijatelná vysoká míra autonomie“, budeme jen tápat.

Další problém je politický – izraelský premiér Benjamin Netanjahu někdy
už v roce 1993 poprvé zahrozil, že Írán „do tří let“ vyvine jadernou
zbraň, s níž židovský stát okamžitě zničí. Od té doby svou „tříletou“
hrozbu pravidelně opakuje, až se z toho stává kafemlejnek. Nově se ale i v
důsledku nerealistické izraelské politiky (a stejně nerealistické americké
politiky, kterou Izrael adekvátně „řídí“) íránské nebo šíitské
jednotky zjevily – sice bez jaderných zbraní – ale za to hned u Izraelem
anektovaných syrských Golanských výšin. Nikdo nemá zájem na válce mezi
Izraelem a Íránem, a dokonce ani Izrael – místo sebe do ní posledních
dvacet let marně tlačí Ameriku. A tak se přijatelná stabilita nějak
dojednat zcela určitě může. Uvidíme. Politických témat je hodně. A k
tomu jsou samozřejmě i ta obchodní. Írán s Ruskem například spolupracuje
na dopravě íránského zemního plynu do Evropy (což nám nevadí, protože
se přece potřebujeme zbavit závislosti na ruských energiích); mluví se o
tom, že Rusové postaví „trouby“, které íránské energie dopraví do
Indie…

Zkrátka, uvidíme, co všechno se stane. Nové americké sankce komplikují
mezibankovní platby mezi Ruskem a Íránem, ale Teherán beztak navrhuje, aby
si mezi sebou platili v národních měnách. A Putin na nedávném Valdajském
klubu zněl hodně rezignovaně. Oproti předchozím letům Západu už
nenavrhoval žádnou spolupráci a „návrat k normálu“, jako by mezi
řádky říkal: „Dělejte si, co chcete, už jste nám ukradení, a taky si
budeme dělat, co chceme“… Na něčem takovém se s Teheránem snadno shodne.

Doufám, že to na Západě někdo zaznamenal. Jistě, hned vzápětí v Moskvě
přistál německý prezident se svou suitou…

Mimochodem, když jsme zmínili ty Saúdy... Výhrůžka, že by mohli přestat
obchodovat ropu v dolarech, byla dle vás jen rétorická figura, nebo by se to
skutečně mohlo stát a mít reálný dopad?

Aktuálně to vypadá, že pokud budou chtít Saúdové prodávat ropu do Číny,
budou muset už zakrátko vzít za vděk „jüany krytými zlatem“ a na
dolary zapomenout. Znovu říkám, uvidíme, co bude, ale nepopiratelnou pravdou
je, že nic netrvá věčně. Ani petrodolar.

Američané i nadále otálejí s dodávkou smrtících tzv. letálních zbraní
Ukrajině. Cynik by možná mohl říct, že DJT má tolik problémů s
vyšetřováním, vlastními odbojnými republikány, Sýrií a občas i s KLDR,
že mu na kočkování Ukrajiny a Ruska nezbývá čas. Čím si vysvětlit
americkou relativní pasivitu vůči Ukrajině? A je na Donbasu klid jen proto,
že už je prostě zima?

Nejsem sice expertka na zbraně, ale jejich dělení na tzv. smrtící a
nesmrtící mi připadá divné, protože mám silné podezření, že zabít se
dá jakoukoli zbraní. Uznávám ale, že věta „Dodáme vám nesmrtící
zbraně“ zní mnohem lépe – takřka až osvíceně – než obsahově
stejné: „Vyzbrojíme vás po zuby.“

Nevím přesně, proč USA s těmito dodávkami dál váhají, ale odpověď se
bude nejspíš skrývat v samotné vnitropolitické situaci na Ukrajině.
Trumpův zvláštní emisar Kurt Volker se prý minulý týden v Kyjevě ze
všeho nejvíc zajímal o to, jestli je Porošenko ještě pořád prezidentem,
potažmo jestli v zemi ještě vůbec něco ovlivňuje a kontroluje. Netuším,
k jakému závěru dospěl, ale ukrajinská média otevřeně píší o tom, že
Porošenkova „trvanlivost“ už vypršela a jeho „životní cyklus“ se
přiblížil ke konci.

Zajímavá je i otázka ohledně „klidu“ na Donbasu. Ukrajinský hlavní
vojenský prokurátor Matios spolu s ministrem obrany Poltorakem v týdnu
prolomili tabu a oznámili, že ukrajinská armáda mimo bojové zóny od roku
2014 přišla o 2150 vojáků v důsledku „nebojových“ činností, zatímco
přímo „na frontě“ a stejně nebojově o dalších 3700 vojáků. Celkem
prý nebojová činnost – neopatrné zacházení se zbraněmi, alkoholismus,
rvačky, nemoci a špatný zdravotní stav, rozbroje mezi ukrajinskými a
ruskojazyčnými vojáky a tak podobně – připravila ukrajinskou armádu o 10
tisíc mužů. A v samotných bojích proti donbaským rebelům za tu samou dobu
padlo „jen“ něco přes tři tisíce ukrajinských vojáků a
příslušníků Národní gardy. K tomu prý mezi demobilizovanými
účastníky bojů na Donbasu jich asi 360 tisíc trpí posttraumatickými
syndromy, čímž jsou prý vesměs myšleny důsledky těžkého alkoholismu…
To jsou neuvěřitelná čísla a neuvěřitelná fakta, tedy pokud si furt
někdo hraje na to, že je Ukrajina „poslední výspou demokracie“ tváří
v tvář „divošskému Rusku“. Vlastně není ani jasné, odkud „kyjevští“
skoro každý den berou informace o bojových činnostech, když je jejich
armáda – unuděná a uzoufaná marným čekáním na ruskou agresi – v
totálním rozkladu a deliriu tremens.

Takže cynicky k otázce: Proč Američané váhají s dodávkami zbraní? Na
jedné straně vidí další politickou černou díru, u níž se neví, kde
končí a co je za ní, a na straně druhé je tu reálná hrozba, že se
ukrajinská armáda s dalšími tunami zbraní ve finále jen o to rychleji sama
zlikviduje. Silovou iniciativu by totiž pak plně převzaly různé
dobrovolnické oddíly, ať už mají v hlavách Banderu, nebo jen ekonomický
zisk v tradicích loupeživých rytířů… Jupí! Sláva všem našim „demokratickým
revolucím“ na Ukrajině!

Vláda Španělska převzala přímou kontrolu nad Katalánskem, odvolala
místní vládu a premiér Puigdemont utekl do Bruselu, kde ovšem nebude
žádat o azyl. Nutno dodat, že v Barceloně se demonstrovalo za setrvání ve
Španělsku. Kde se tedy ocitla celá ta „katalánská věc“? A do jaké
míry přehánějí ti naši spoluobčané, když srovnávají Katalánsko s
Kosovem?

Upřímně, v téhle kauze se začínám pomaličku ztrácet a netuším třeba,
co přesně katalánské vedení hledá v Belgii nebo na jakém právním či
jiném základě tam vlastně je, a tak řeknu snad jen to, že pro další
vývoj bude nejdůležitější, kolik Katalánců zvolí v současné situaci
„občanskou neposlušnost“. Je očividné, že skoro polovina z nich
nezávislost odmítala, nyní je ale „míč na druhé straně“. Pokud bude
pár milionů lidí důsledně a dejme tomu ještě rok dva odmítat účastnit
se „hry na španělský stát“, Madrid prohraje. Má možná vojenskou a
policejní kapacitu, aby vše „srovnal“, ale jak už dějiny mnohokrát
prokázaly, myšlenka se silou zadupat nedá. A už jen samotný fakt, že
Belgie přijala lídry katalánského separatismu, naznačuje, že pro Evropu
tahle kauza ani zdaleka nekončí. Belgie je sama rozpolcená a Katalánci jsou
tam kvůli sympatiím, nebo benevolenci... Aby je Madrid neumlátil zaživa? Nic
nekončí. Už je mi to trapné opakovat, ale uvidíme, jak bude Evropa vypadat
za takových deset let.

Rusové tvrdí, že Daeš bude zcela eliminován do konce roku. Je to příliš
odvážné tvrzení? Není to spíše přání otcem odhadu? A jinak, když je v
Rakka dobojováno, jaký je finální účet devastace tohoto někdejšího
hlavního města Daeše? Je to lepší než v Aleppu?

OSN na konci léta tvrdila, že Daeš v Sýrii skončí do konce října, takže
nový ruský odhad vypadá ještě vcelku konzervativně. Problém je spíš v
tom, co si kdo pod pojmem „konec Daeše“ představuje. Jistě, ona
teroristická organizace přichází o své poslední městské bašty. Ale co
dál? Přesouvají se do pouštních oblastí a třeba jen v Damašku za
poslední měsíc spáchali každý týden jeden teroristický útok a
povraždili na pět desítek lidí.

Američany podporovaní Kurdové nechali vyjít Daeš z Rakká, aby město snáz
obsadili, což ve finále znamená, že se tisíce teroristů jen přesunou do
jiných oblastí k dalšímu boji. A samozřejmě platí, že někteří z nich
už toho budou mít „plné kecky“ a zamíří domů do Evropy. A nastává
další problém: včera britský The Independent například zaujatě
vysvětloval, že si i tito lidé, kteří páchali ve jménu fanatického
výkladu islámu ta nejhorší myslitelná zvěrstva, zaslouží spravedlivé
zacházení, protože jinak bychom se prý dostali na jejich úroveň… Jedny
švédské noviny nedávno psaly o třech navrátilcích Daeše, kteří si na
úřadech stěžovali, že je nikdo nechce zaměstnat, protože jsou
hrdlořezové, a tak jim švédské úřady povolily změnu jména. No, nevím.
Znamená to, že jsou v Evropě síly, které chtějí přijmout teroristické
hrdlořezy jako „občany“?

Osobně jsem proti trestu smrti, ale v případě Daeše tak nějak doufám, že
Rusové, Syřané, Íránci a jejich spojenci – na rozdíl od Západu, který
na Daeš dál svým způsobem sází – pozabíjejí přímo na bojištích co
nejvíc z nich. Tohle už není o nějakém malém zlodějíčkovi, jehož
krádež autorádia se dá omluvit těžkým sociálním zázemím a neláskou v
dětství. Bavíme se tu o lidech, kteří masakrují ve jménu masakrování. O
fanaticích. O skutečných teroristech.

A jestli se dá Rakká srovnat s Aleppem? Nedá. Američané Rakká
rozbombardovali z 80 procent na padrť, aby syrskému státu z tohoto
důležitého města na východě země nenechali do budoucna vůbec nic.
Killroy was here! V Aleppu se bojovalo jen o několik čtvrtí a v 90 procentech
pětimilionového města šel – a jde – život dál. Jsem fakt ráda, že
jsem se před rokem na osvobození Aleppa jela osobně podívat. Byla jsem tam.
Nikdo mi už nic nenamluví.

Co bychom měli v příštích dnech sledovat?

Děje se toho tolik, že si každý své téma určitě najde…

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Dánsko se páře s migranty čím dál méně. Došláplo si už i na ty,
kteří jim pomáhají porušovat zákony

Dánsko s migrační krizí bojuje po svém. Skrze stále se zpřísňující
opatření se země snaží odradit migranty od vstupu na své území. Zabavuje
jim cennosti a prodlužuje lhůty. Přísnější opatření mají však dopad i
na dánské občany, kteří chtějí uprchlíkům pomoci. Jednou z nich je i
spisovatelka a aktivistka za práva dětí Lisbeth Zornigová. Za to, že autem
svezla syrskou rodinu, ji hrozí pokuta v řádu tisíců korun.

Dánsko je jednou z tranzitních zemí na cestě do Švédska a prošlo jím
již mnoho lidí. Tomu se Dánové snaží předejít stále se
zpřísňujícími protiimigračními opatřeními, jejichž cílem je odradit
od cesty přes jejich území další příchozí. Taková politika má však
dopady i na Dány samotné.

Bývalá ombudsmanka pro práva dětí a spistovatelka Lisbeth Zornigová je
jednou z těch, kteří nyní stojí před soudem. Rozhodli se totiž vzít
stopaře, což z nich podle dánských zákonů dělá převaděče lidí, a to
i přesto, že jeli jen po dánském území.

Zornigová jela po dálnici a nabídla rodině Syřanů odvoz do Kodaně. Její
manžel jim poté nabídl sušenky a kávu a odvezl je na nádraží, kde jim
koupil jízdenky do Švédska. Nyní čekají na verdikt soudu, jelikož oba
byli obviněni z převaděčství.

Jedná se o jeden z mnoha takových soudních procesů, kdy se dánští
občané rozhodli, že nebudou nečinně stát a přihlížet proudu lidí
cestujících do Švédska, kde jsou lepší azylové podmínky. Podle
dánských zákonů je však zločinem přepravovat lidi bez povolení k pobytu.
Od září 2015 do února 2016 tak již bylo obviněno 279 osob. Soud již
uložil několik peněžitých trestů v hodnotě téměř 20 tisíc korun a
výš.

Celý text zde

„Myslela jsem si, že převaděčství je, když vezete někoho přes hranice
a dostanete za to peníze nebo z toho jinak těžíte – ne že jezdíte v zemi,“
podivovala se Zornigová. „Bohužel se zdá, že v Dánsku je tomu jinak.“
Před soudem uvedla, že je vinna nanejvýš z toho, že „pomáhala lidem v
nouzi“.

OSN stanovuje pašování lidí jako činnost motivovanou materiálním či
finančním ziskem, podobně jako rozhodnutí EU, podle kterého nelze pokutovat
osobu, která „poskytuje humanitární pomoc“. Dánsko však není vázané
žádnou z těchto smluv. „Dánsko již není první v Evropě v ohledu
lidských práv, je úplně na dně. Za posledních deset let se podařilo zcela
rozebrat dánské azylové zákony,“ řekl Bjorn Elmquist, právník
zastupující Zornigovou a další obžalované.

Diskuse v Dánsku se mezitím přiostřuje, kdy na jedné straně je stále
sílící Dánská lidová strana a na straně druhé se objevují hnutí pro
pomoc uprchlíkům, jako „Vítejte v Dánsku“ či „S převaděči lidí“.

„Počty příchozích uprchlíků v Dánsku klesají, ale my o tom pořád
mluvíme, jako bychom byli Řecko,“ řekla Line Sogaardová, mluvčí skupiny
Vítejte v Dánsku. „Zdravý rozum jakoby se odstěhoval do Ruska, tak je nám
vzdálený.“

„Je povinností člověka konat, pokud je to v jeho moci. Musíte oponovat
zákonům, které perzekvují jiné lidi,“ řekla studentka Reem al Awwadová,
členka organizace S převaděči lidí, která poskytuje uprchlíkům cestu
přes hranice do Švédska. „Dost jsem se bála, že bych mohla přijít o
právo zde žít a být deportována,“ přiznala al Awwadová a dodala, že by
to však udělala zas.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Fuj, jak se na sebe můžete ráno podívat. Ministr Herman čelil skutečně
brutální záplavě dotazů, podívejte se jak

Z PROFILŮ Lidovecký ministr kultury Daniel Herman zase jednou usedl k
počítači, odpověděl na několik nových dotazů od čtenářů serveru
ParlamentníListy.cz. Znovu reagoval i na velmi ostré poznámky a dotazy.
Nevyhnul se ani sdělení pana Josefa Snímka, který ministrovi vzkázal: Je mi
z Vás na blití.

„Ještě loni jste nevěděl, že takového strýce máte... Je mi z vás na
blití, jak se na sebe můžete ráno podívat!!!! Fuj!!!!!!!!!“ rozčiloval
se pan Josef Snímek. Ministr Herman mu ovšem nezůstal nic dlužen. „Opravdu
inteligentní vzkaz. Děláte dobrou reklamu sobě i Vám podobným,“ odepsal
občanovi.

Také paní inženýrka Vojtěchová se vrátila ke kauze pana Jiřího Bradyho
a označila Hermana za „zatvrzelé děcko“. „Děkuji Vám za všechny
odpovědi, které jste uvedl různým tazatelům, ale bohužel, nic z toho, co
uvádíte, mě o Vaší ‚pravdě‘ nepřesvědčilo. Myslíte, že se také
dočkáte medaile od zadavatele? Odpovědí se nemusíte (při svém vytížení)
zdržovat, napsala dáma členovi vlády. Herman odvětil, že netuší, co
přesně má paní na mysli, ale prý respektuje její úhel pohledu.

Další otázky a odpovědi najdete zde.

Pan Václav Cingroš označil Hermana dokonce za „poseru“. „Nedá mi to a
přesto, že mi PL smazaly můj dotaz, musím se vás, pane Hermane, zeptat.
Věříte v Boha? A když se podíváte na svou levou dlaň, co vidíte? A jste
takový frajer, abyste mi ji ukázal a ještě se setkal s lidmi v Podhradí?
Já osobně si myslím, že jste posera a nejste schopen obhájit tváří v
tvář kauzu strýc a setkání se sudetoněmeckými krajany a další před
lidmi z Podhradí, ale i jinde,“ vyjádřil svůj názor Václav Cingroš ze
Zvíkovského Podhradí. Jedná se o obec v okrese Písek s necelými dvěma sty
obyvateli.

„Vážený pane Cingroši, v Boha věřím a jsem schopen a připraven
vysvětlit a obhájit své postoje před kýmkoli,“ odpověděl ministr bez
vytáček.

Tím však proud kritických poznámek nekončil. Od jednoho ze čtenářů
dostali „za uši“ všichni lidovci najednou. „Jsem o dost starší nežli
Vy a jsem věřící křesťan. Vaše strana, to myslím lidovce, by měli
úplně odmést z politické scény našeho státu, jste Jidáši velkého
formátu,“ napsal Alfons Prajzak. Herman mu také poděkoval za vyjádření
názoru.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Donald Trump, to je velké vítězství. Vyser se na to, Bartoško, vzkazuje
Ringo Čech. Rusy všichni provokují, teď to bude jinak

ROZHOVOR „Horáček je statečnej! Líbí se mi, že chce být prezidentem!
Ať to zkusí! Já bych mu ale vzkázal: Horáčku, začal jsi trochu brzo. Ono
to do voleb ale trochu vychladne... Že byl ve vazbě, tak to přece neznamená,
že byl opravdu zavřenej a že něco provedl,“ říká v rozhovoru
ParlamentníchListů.cz hudebník, malíř a expolitik František Ringo Čech. A
samozřejmě vyjádřil svou radost nad tím, že v USA zvítězil Donald Trump.

Úplně nejdřív se vás musím optat na to, co říkáte na vítězství
Donalda Trumpa v prezidentských volbách v USA?

Je to velké vítězství, historie se poměrně pohnula. Je to předzvěstí
toho, že svět i Evropa budou Spojené státy následovat. Přijdou teď
rozhodní politici, a ne zbabělci a másla. Až doteďka svět stagnoval,
dělal dluhy a neřešil problémy. Trump je první vlaštovkou, která začne
pracovat ve prospěch Spojených států. Mám z jeho vítězství velkou radost.

Pojďme ale teď od USA zpátky domů. Zdá se, že emoce se v naší zemi po
návštěvě dalajlámy v Česku a po kauze (ne)vyznamenaného pana Jiřího
Bradyho alespoň částečně uklidňují. Jak ale v této souvislosti hodnotit
události kolem výzvy umělců k neklidu? A jak jste vlastně vy osobně
prožíval onu atmosféru kolem Jiřího Bradyho?

Je to žabomyší vojna a odmítám ji vzít na vědomí. Je to uměle vyvolaná
hysterie a už jsem ji zažil jednou, což bylo v době, kdy bojoval kníže s
Milošem Zemanem o Pražský hrad. To bylo doslova šílenství a zrovna ti, co
se nejvíc tehdy oháněli slovy o demokracii, tak teď dělají takový humbuk...
Ať si ale každý v demokracii říká, co chce, a prezident dělá to, co
uzná za vhodné. Každý na to vše má vlastní názor a to je asi správné.
Když se to někomu nelíbí, tak ať přijde s vlastním programem a se svými
kandidáty... Naštěstí ještě stále máme svobodné volby, v nichž si to
ti nespokojenci mohou srovnat. Chodit ale na náměstí a mávat červenýma
kartama?

Víte, já jsem byl v posledních dnech na Kapverdách a díval jsem se tam na
zpravodajství BBC a při tom mi došlo, jaké věci se ve světě odehrávají,
jaké strašné hrůzy se jinde dějí, a tady umělci, který se mají tak,
jako se nikdy v životě neměli, chodí protestovat. Já sice s nimi
nesouhlasím, nechci s nimi nic mít, odmítl jsem se k jejich protestům
vyjádřit, a dokonce jsem nepřijal ani pozvání na televizní besedu a ani do
rozhlasu, ale mají na to vše právo.

Nevím, zda jste viděl pořad Jana Krause, kde se právě ti nespokojení
umělci sešli a jako jeden muž přes televizní obrazovku protestovali...

To je jen taková demonstrace Havlových pohrobků a sluníčkářů! Ale zase
na to platí to, co jsem řekl. Je ovšem dobře, že tam šli a řekli svůj
názor, já bych ho však neříkal s pěnou u huby, to se mi nelíbí. Jak už
říkal kníže Krok ve Starých pověstech českých: „... zuřil a křičel
a bradu si slinou třísnil...“ Při podobných příležitostech si vždy
vzpomenu na toto.

Vojtěch Dyk, který se chopil praporu coby jeden z lídrů uměleckého hnutí
proti Miloši Zemanovi, řekl, že umělci byli vždy ti, kdo nastavovali
společnosti zrcadlo. Podle něj Češi přestali respektovat hodnoty, které tu
byly po roce 1989, a umělci musí společnost podobnými akcemi začít
stmelovat. „Na nás ale je, abychom podobnými debatami vytvářeli tlak,“
řekl mimo jiné. Co si o tom myslíte?

Vůbec nevím, kdo je Vojta Dyk. Musím se omluvit. Bartoška je skvělej chlap,
skvělej herec, ale nerozumím mu. Kdybych mluvil s Bartoškou, tak bych mu
řekl: „Vyser se na to, vždyť víš, jak to je! Zažil jsi bolševismus, tak
vidíš, kolik nechutných věcí se přeneslo do současnosti!“ Bartoška mi
v tomto vadí, není to ovšem žádný kokot na rozdíl od těch ostatních.

Ti „ostatní“ ovšem tvrdí, že se nebojí říct nahlas, jak to všechno s
naší společností je. Mají pravdu?

Říct to nahlas se mi líbí, jen být Bartoškou, hledal bych jinou formu.
Znovu ale opakuji, je to jejich svaté právo poukázat na to, co je štve.

Pokud jde o okolnosti kolem vyznamenání pro Jiřího Bradyho, tak se spekuluje
o tom, že se Miloš Zeman na Daniela Hermana vskutku velmi naštval za to, že
se setkal s dalajlámou na oficiální půdě ministerstva...

… a nenaštval se jenom prezident! Jestliže vláda podepsala dokument s
Čínou, kde stvrdila, že respektuje celistvost Číny – tedy i s Tibetem a
Tchaj-wanem – a pak člen vlády přijme dalajlámu, tak se nedivím tomu, že
jsou Číňané tak alergičtí. Je to jejich právo se pohoršit, stejně tak,
jako se pohoršili členové vlády i prezident. Tohle prostě ministr dělat
nemůže. Kdyby byl Herman běžný občan, tak ať klidně vstoupí s
dalajlámou i do registrovaného partnerství, to nikomu vadit nebude. Ale tohle
bylo – myslím – nevhodné.

Navíc bych chtěl připomenout těm, kteří mají krátkou paměť, že Havel
dával vyznamenání lidem, kteří si to zasloužili, a také svým přátelům.
Klaus dával vyznamenání těm, kteří si to zasloužili, a také svým
přátelům. Totéž dělá i Miloš a my mu to nemůžeme mít za zlé. Tím
nechci říct, že ti jeho přátelé by spadali do sorty těch, kteří si to
nezaslouží. Umělců je víc a je samozřejmé, když si mezi nimi prezident
vybere ty, kteří jsou mu věrni a blízcí a o kterých si myslí, že by si
to zasloužili. No a pokud někdo v příští prezidentské volbě vyhraje nad
Milošem – já o tom sice pochybuji, ale možné je všechno – tak zase
uvidíme na různých demonstracích jeho nové „kamarády“, jak nosí
trenky a další věci.

Jak víme, demonstraci na Staroměstském náměstí moderoval Michal Horáček,
který tam mimo jiné rozjel i svou prezidentskou kampaň. Řekl, že chce
slušnou politiku a že chce být prezidentem naslouchajícím všem občanům,
a proto kvůli tomu objede republiku, aby zjistil, co lidé chtějí. Poté
oficiálně oznámil svou kandidaturu na prezidenta i v médiích.

Ano, mně se to líbí. Horáček je statečnej! Podívejte, on je velmi bohatý,
má mladou ženu, Hapka mu umřel a pustil se proto do boje, na který si myslí,
že má. On je navíc velmi chytrý a je i dobrý podnikatel, takže ví co a
jak. Mně se líbí, že chce být prezidentem! Ať to zkusí! Já bych mu ale
vzkázal: Horáčku, začal jsi trochu brzo. Ono to do voleb ale trochu
vychladne. No, možná to má zpracovaný dobře.

Zlí jazykové ovšem jeho minulost hodnotí slovy, že dělal kšefty v
sázkách, v raném mládí byl ve vazbě za falšování devizového příslibu...

Ať jdou všichni do prdele! Na každýho vždycky vyhrabou jen hnůj. Že byl
ve vazbě, tak to přece neznamená, že byl opravdu zavřenej a že něco
provedl. Je bohatej, můžeme mu jen závidět a poučit se od něho.

Na Facebooku navíc kolem něj běží docela silná kampaň ve smyslu, že to
je jenom vekslák...

To je ale ve stejném duchu, jako je kampaň umělců na Staroměstským
náměstí – nakydat na tu druhou stranu hnůj a poflusat... To je přece
naše parketa.

Nemůže Miloše Zemana přece jen poškodit to, co se v posledních dnech
událo kolem kauzy (ne)vyznamenání pro Jiřího Bradyho?

Podívejte, Miloš ví, co dělá. To za prvé. Čili ho to nepřekvapí. A ti,
co ho mají rádi, tak ty to ještě více zatvrdí. Naopak tyhle kauzy odradí
spousty lidí, kteří se na Milošovu stranu ještě spíše přidají.

Jak jste vlastně vnímal prohlášení čtyř vládních představitelů vůči
Číně?

Mám dojem, že tady jako první reagovala Čína a naši to pak možná jen
nešťastně formulovali. Navíc jsem četl, že jak reagovali Číňané, jak
nám odpovídali, tak že to bylo trochu zkreslené, prý to takto zpupné
nebylo. Bylo to od nich sice tvrdé, oni se s tím moc neserou, ale já si
myslím, že bylo nutné se k tomu vyjádřit. Asi bych to ale neudělal zrovna
touto formou.

Je namístě podotýkat ve spojitosti s tím rozpínavost Číny a nadutost
tohoto velmocenského státu? Je třeba se bát Číny?

Z čínské historie tohle neznáme, takhle expanzivní totiž Čína nikdy
nebyla, až doteď. Samozřejmě že je to velmoc, která neustále sílí, a
proto já, trumpovec, jsem si velmi přál Trumpa na americkém postu. On to
totiž má v hlavě velmi jasně srovnané a navíc říká, jak Spojené státy
budou s Ruskem spolupracovat, protože tím vytvoří protiváhu té velké a
mocné Číně. Podle mne ale z Ruska žádné nebezpečí momentálně nehrozí.
Vždyť si všimněte, jak všichni Rusy provokují! Jako by je chtěli
vyprovokovat k nějakému neuváženému kroku... Já si ale myslím, že to
Rusové neudělají. Mají svých starostí dost.

Co bude 17. listopadu? Zemanovi příznivci totiž předpovídají, že přijde
pokus o „násilné svržení prezidenta“. A těší se přitom na „český
Majdan“.

Zda si bude chtít Bartoška vzít samopal a bude bojovat, tak to bude jeho věc,
ale už to nebudou havlovci, nebudou to ani sluníčkáři, už to budou
vzbouřenci. Znovu však k tomu opakuji: pořád máme demokracii a každý se
může svobodně vyjádřit. A kéž by to tak zůstalo!

A nastal podle vás čas na nějakou změnu?

Ano, v demokratickém státě jsou změnou volby. Ať každý postaví svého
kandidáta s jasným programem a lidi si z nich vyberou. Tu naši chabou
demokracii a to naše malé a slabé vítězství lásky nad lží a nenávistí
bych ale udržel ještě trochu dýl.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Helena Langšádlová: Ovčáček nemůže znevážit Schwarzenberga. Zeman by
nás klidně vyměnil za krtečka

ROZHOVOR „Každý politik v celé Evropě by kvůli Čapímu hnízdu odstoupil,“
řekla místopředsedkyně TOP 09 Helena Langšádlová. Sama se domnívá, že
prezident Miloš Zeman by se tak vážnými případy měl zabývat. Reagovala i
na slova mluvčího prezidenta Jiřího Ovčáčka na tiskové konferenci.
Langšádlová věří, že Ovčáček nemůže osobu Karla Schwarzenberga nijak
znevážit, ani pozvánkou na Pražský hrad za důchodcovské vstupné.

Jak vnímáte prohlášení tiskového mluvčího prezidenta Jiřího Ovčáčka,
že Miloš Zeman se o kauzu Čapí hnízdo nezajímá, protože se zabývá
věcmi, které přesahují miliardu korun. Měl by podobné kauzy řešit, nebo
je to spíše starost předsedy vlády či koalice?

Je věcí všech, co se na české politické scéně odehrává. Je zvláštní,
o co se prezident Miloš Zeman nezajímá, když se mnohokrát zajímal o mnohem
méně důležité záležitosti.

Jaké by podle vás měl učinit kroky, pokud by se tím zabýval? Měl by
vyzvat k něčemu Andreje Babiše, nebo jak si to představujete?

Úplně stejně tak, jako je to žádáno ve sněmovně. Zde jsou vážná
podezření, že místopředseda vlády se dopustil podvodu, a podezření, že
lhal. Je zcela namístě dotaz, aby Babiš věc vysvětlil.

Andrej Babiš se o to pokoušel ve víkendovém debatním pořadu televize Prima,
kde dostal nezvykle dlouhý prostor. Viděla jste tento pořad?

Neviděla, ale ani mne to nepřekvapuje. Říká se, že je spoluvlastníkem
Primy.

Vysvětlil vám někdy, co měl s Čapím hnízdem společného a jak to bylo?

Nevím, jak na půdě vlády, ale na půdě Poslanecké sněmovny nic
nevysvětlil.

Je situace tak závažná, aby Andrej Babiš zvažoval rezignaci?

V tak závažné záležitosti – a v tuto chvíli to vypadá, že učinil
podvod v řádu desítek milionů korun – by odstoupil každý politik v celé
Evropě.

Proč tak tedy neučiní Andrej Babiš?

Nikde jinde v Evropě není ani místopředseda vlády, který by současně
dostával veřejné zakázky, upravoval zákony podle svých potřeb a byl
vlastníkem médií.

Jak hodnotíte nápad Andreje Babiše na předčasné volby kvůli
pohodlnějšímu schvalování rozpočtu, o nichž má podle Jiřího Ovčáčka
diskutovat s Milošem Zemanem při setkání na Hradě?

Jde o naprosto nesystémový krok a myslím si, že je v rozporu s ústavním
systémem.

Hodláte jako TOP 09 takový postup případně napadnout?

Já jsem přesvědčena, že prezident nemůže vypsat předčasné volby.

Proč?

Protože je může vypsat jen podle ústavou daných pravidel a zákona. Tedy v
případě, kdy nastane jejich termín jednou za čtyři roky nebo v případě
přesně daných podmínek, které má naplnit Poslanecká sněmovna.

Jiří Ovčáček se dnes na tiskové konferenci také zmínil o Karlu
Schwarzenbergovi. Vyzval ho k prohlídce Pražského hradu za důchodcovské
vstupné, a reagoval tak na nedávné tvrzení čestného předsedy TOP 09, že
Hrad je z bezpečnostních důvodů uzavřen. Uvedl to v den, kdy Hrad
navštívilo na osmnáct tisíc lidí. Domníváte se, že překračuje své
kompetence mluvčího, nebo jde o prezentaci názorů prezidenta?

Myslím si, že Ovčáček nemůže znevážit Schwarzenberga. To, že jako
tiskový mluvčí přesahuje běžné chování mluvčího, není třeba
komentovat.

Ovčáček také prezentoval trvající odmítnutí protiruských sankcí
českým prezidentem kvůli tomu, že nejsou dostatečně účinné. Ministr
zahraničí Lubomír Zaorálek totiž řekl, že pokud Rusko nepropustí
vězněnou válečnou letkyni a poslankyni Ukrajiny Nadiju Savčenkovou, tak by
se sankce proti Rusku mohly zpřísnit. Co si o tom myslíte? Pomůže něčemu
jejich zpřísnění?

Je na ruské straně, zda se změní pozice Evropské unie ve vztahu k sankcím.
Pokud je mi známo, okupace na Krymu trvá a také střet na východě Ukrajiny.
Těžko očekávat, že se to změní. Dovedu si takové kroky představit.

Miloš Zeman přijme zanedlouho čínského prezidenta. Česká republika bude
jedinou zemí Evropské unie, kam zavítá, a pak míří do Spojených států.
Co tomu říkáte?

Mě znepokojuje, že čínský prezident je už téměř jediný, kdo je za
Milošem Zemanem ochoten jezdit. Já myslím, že jsou dlouhodobě
přeceňovány ekonomické dopady čínských investic na český trh. Jsou
marginální a i z hlediska pracovních míst. Spojené státy i Německo se
vyvíjejí výrazněji a ani ekonomický vývoj v Číně není v tuto chvíli
příliš stabilní a příznivý. Tato oblast je velmi přeceňována. Mám
pocit, že by nás prezident klidně vyměnil za krtečka.

Jaký je váš názor na vznik prezidentské smlouvy na vydávání českých
dětí z Norska zpátky do České republiky? Považujete tuto inciativu Miloše
Zemana za přínosnou?

Abych se k ní mohla vyjádřit, musela bych ji vidět a znát její obsah.
Nicméně jakkoliv komentovat tyto případy je velice obížné i z toho
důvodu, že veškeré informace týkající se nezletilých dětí jsou
neveřejné.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Protikuřácký zákon si zahrává s trpělivostí nejen restauratérů.
Poškozených má být mnohem více

Protikuřácký zákon, který se má příští týden opět objevit na
programu sněmovny, nevadí jen kuřákům, případně nekuřákům, ale
hlavně majitelům kaváren, čajoven, restaurací a malých hospod. Všichni
chápou, že regulovat přísněji kouření by se asi mělo, nikdo ale
nerozumí tomu, proč se neustále mění doslova každý měsíc podmínky a
pravidla, kde a jak zakázat kouřit.

V současnosti platné úpravě protikuřáckého zákonu se sami restauratéři
mohou rozhodnout, zda bude jejich provozovna kuřácká, anebo nekuřácká.
Většina z nich volila cestu stavebních úprav a oddělení prostor pro
kuřáky a nekuřáky. Včetně pořízení výkonné vzduchotechniky je to
stálo nemalé peníze, které se v tržbách zdaleka ještě nevrátily. Po
schválení právě projednávaného protikuřáckého zákonu to bude opět
úplně jinak a náklady na stavební úpravy svých provozoven již nikdy
neuvidí.

Cigarety jako politická zbraň

Jednoduché to nemají kavárníci a restauratéři ani se současnou novelou
protikuřáckého zákona. Ta mimochodem povolovala původně kouřit vodní
dýmky. Snad i proto si majitel kavárny v centru Prahy, který nechce být
jmenován, pořídil hned několik vodních dýmek a chtěl změnit koncept své
hojně navštěvované kavárny. Protikuřácký zákon byl ale sněmovnou
nakonec neschválen, došlo k velkým hádkám mezi koaličními politiky a tato
novela byla překvapivě nakonec opět vrácena na program sněmovny. Jsou v ní
zapracovány některé pozměňovací návrhy, jiné zase ne. Z rozhodnutí
samotného premiéra Sobotky byly například škrtnuty navrhované a původně
schválené kuřárny poslance Marka Bendy, podle všeho se ale nově zakážou
i vodní dýmky, které předtím zákon také toleroval.

„Pokud je nějaká čajovna postavená na konzumaci smrtících výparů, tak
ji zavřeme,“ řekl pro LN jeden z nejhlasitějších kritiků vodních dýmek,
poslanec Rostislav Vyzula. Podle něj jsou vodní dýmky možná ještě
nebezpečnější než normální cigarety.

Jde prý o nebezpečný společenský trend, který by bylo vhodné zarazit už
proto, že popularizuje kouření mezi mladými. Je rozšířená lež, že
vodní dýmky jsou zdravější než cigarety. Není tomu tak, tvrdí Vyzula.
„Vodní dýmky obsahují nikotin, dehet, arsen, olovo, mají větší podíl
oxidu uhelnatého než běžné cigarety. Navíc ve vodní dýmce nalezneme –
na rozdíl od cigaret – karcinogenní zplodiny z uhlí,“ bojuje proti
vodním dýmkám Rostislav Vyzula.

Vodní dýmky budou připomínat namyšlené chování českých politiků

Co s nakoupenými vodními dýmkami, předtím akceptovanými, dnes tou
nejškodlivější závislostí ze všech, ale snaživý kavárník z centra
Prahy udělá? Nic, stejně jako s novou vzduchotechnikou a oddělenými
prostory pro kuřáky a nekuřáky. Politici si žijí vlastním životem a na
problémy svých voličů nedbají. Třeba vodní dýmky zůstanou na
poličkách kavárny jako dekorace a připomenutí namyšleného chování
našich politiků při schvalování a neschvalování protikuřáckého zákona.

Co udělat pro zdraví českých vězňů

Vodní dýmky ale nejsou úplně jediné změny, o kterých se bude ve
sněmovně v prosinci mluvit. Zdravotní výbor pod vedením Rostislava Vyzuly
chce například zakázat řidičům při řízení kouřit, pokud bude v autě
dítě mladší osmnácti let. Dokonce se odvolává na zákon, který u nás
platil v letech 1932 až 1951. Zpátky do minulosti. Co takhle začít jezdit
vlevo a snížit rychlost všude na 50 km za hodinu? Děti tak prý přestanou
být bezohledně poškozovány. Otázkou jen je, jak to budou policisté
zjišťovat a trestat a proč například nezakázat řidičům na cestách
pojídat nezdravé bagety a hamburgery. U řízení je to vyrušuje určitě
víc než kouření a příklad pro děti, jak se zdravě stravovat a
nepoškozovat své zdraví, to není také zrovna ideální.

Nesmyslných a podobně aktivistických protikuřáckých návrhů zazní
zřejmě daleko více. Připraven je například návrh na absolutní zákaz
kouření ve věznicích, protože vězni nekuřáci jsou tak vlastně týráni,
a může být dokonce podle základních práv a svobod porušen i zákaz
mučení vězňů. Co se česká veřejnost asi při projednávání „prioritního“
zákona i pod novým ministrem zdravotnictví Ludvíkem ještě dozví?

Nejde o kouření ani o zdraví obyvatelstva

ANO by nyní mohlo oživit jednoduchý návrh svého poslance Radka Vondráčka,
který plošně zakazuje kouření v restauracích. Sám Vondráček si ale
nemyslí, že by jeho návrh měl, hlavně u koaličních partnerů z ČSSD,
šanci. Podle všeho opravdu nejde o kouření ani o zdraví obyvatelstva, ale
jen a jen o politické hrátky s jediným cílem, a to vybojovat si tu
nejlepší pozici před volbami. Co si kdo urve teď, už se počítá.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Předlistopadový člen béčka KSČ – strany lidové – Kalousek, jenž nás
děsí mlátičkou Ondráčkem… Disident hovoří o minulosti těch, kteří
dnes varují před návratem komunismu

ROZHOVOR „Zdeněk Ondráček byl řadový příslušník pohotovostního pluku
VB. Možná, že jsem od něho dostal pár dobře mířených ran při
demonstracích v roce 1988 či 1989, ale mne mnohem více zajímá role
mazlíků předlistopadové StB, kteří mají jasno v minulostech jiných. Kdo
má více másla na hlavě? Není to například Michal Horáček, který se za
normalizace coural po USA a pak si dle libosti koníčkoval a psal do Mladého
světa? Nebo předlistopadový člen béčka KSČ – Československé strany
lidové - Miroslav Kalousek, jenž nás děsí komunistickou mlátičkou
Ondráčkem?“ říká disident, bývalý polijcení prezident a předseda
Asociace nezávislých médií Stanislav Novotný.

Vy jste vyzval k tomu, aby lidé podávali trestní oznámení na provozovatele
e-mailů na centrum.cz, protože ti blokovali e-maily, kde byly odkazy na
Parlamentní listy či další weby. Podle vás se jedná o porušení
listovního tajemství. Konkrétně § 182 trestního zákoníku praví: „(1)
Kdo úmyslně poruší tajemství a) uzavřeného listu nebo jiné písemnosti
při poskytování poštovní služby nebo přepravované jinou dopravní
službou nebo dopravním zařízením, b) datové, textové,. hlasové, zvukové
či obrazové zprávy posílané prostřednictvím sítě elektronických
komunikací a přiřaditelné k identifikovanému účastníku nebo uživateli,
který zprávu přijímá, nebo c) neveřejného přenosu počítačových dat
do počítačového systému, z něj nebo v jeho rámci, včetně
elektromagnetického vyzařování. z počítačového systému,
přenášejícího taková počítačová data, bude potrestán odnětím
svobody až na dvě léta nebo zákazem činnosti.“ Myslíte si, že ti,
kteří podají trestní oznámení na základě tohoto paragrafu, mají
reálnou šanci uspět?

Jako vždy jde o to, zda se najde státní zástupce, který zahřímá, vezme
trestní oznámení vážně, vyžádá si expertizu, přikáže policistům,
čeho je třeba a vypracuje obžalobu. Důkazy se totiž nalézají v osobních
počítačích po celé republice. Jenom chtít. Ale i bez trestního oznámení
by mělo kterékoli státní zastupitelství vzít tento průlom do základního
ústavního práva velice vážně a začít konat.

Od 1. ledna v Německu platí zákon, který ukládá sociálním sítím mazat
takzvané nenávistné projevy, takzvané fake news či „rasistické“ a „xenofobní“
příspěvky – a pokud by tak nečinily, ukládá vysoké pokuty (50 milionů
eur). Navíc teď máme novou zprávu, že internetové firmy jako Google,
Facebook nebo Twitter budou mít nově hodinu na to, aby odstranily „extremistické
příspěvky“. Jinak proti nim Evropská komise zakročí. Nyní firmy
reagují obvykle do 24 hodin. Věra Jourová zdůraznila, že opatření
Evropské komise nemá jít na úkor svobody slova: „Online trollové a
šiřitelé nenávisti nesmějí svými násilnými, nelegálními příspěvky
omezit naši svobodu vyjadřování. Spolupracujeme s platformami a dalšími
organizacemi, abychom bojovali proti těmto nespravedlnostem na internetu.“ Co
si o tom myslíte?

Pořád opakuji jako kafemljenek, že trestní zákon jasně stanoví, co je a
co není trestné. Pro písanky na internetu to musí stačit. A rozhodnutí o
tom, co je a co není trestné, může vynést pouze soud, před kterým je
vedeno důkazní řízení!

Co je to za novou německou drzost? Kdo bude posuzovat, co je fake news a co je
rasistické? A co je to vlastně xenofobie? Jaké plaformy, jaké organizace?
Budou to lidé od Jakuba Jandy? Budou to placení ziskovkáři, kteří si se
svými druhy vymění pár neadekvátních frází přes facebook a budou mít
jasno? Nebo to bude Petra Procházková, jež nedávno napsala, že nechce, aby
o ní v referendu rozhodovali hlupáci a blbci? K faktickému vzdělání,
pozoruhodné inteligenci a elementární slušnosti mají tyto osoby opravdu
daleko. Dle jejich výkřiků se zdá, že se však cítí povoláni.

Prosazuje-li nikým nevolená Evropská komise očividně a reálně fašismus
do našeho každodenního života tím, že lidem prakticky odnímá další
základní právo, tedy právo svobody slova, nezbývá než opustit
uzurpátorskou EU.

Internetové firmy jako Google, Facebook nebo Twitter by měly naopak zažít
tvrdý tlak od národních vlád. Chcete podnikat a vydělávat na občanech
evropských zemí? Proč ne. Ale přestanete fízlovat a nebudete sloužit
cizím zájmům. Jste tu pouhými hosty.

Prezident republiky Miloš Zeman v TV Barrandov řekl, že by si velice přál
personální změny v České televizi (kvůli jejímu arogantnímu chování).
Cestou podle něj je dvojí zamítnutí zprávy o hospodaření ČT Poslaneckou
sněmovnou. Tímto způsobem lze podle zákona odvolat Radu ČT. Co o tom
soudíte?

To si přeje mnoho lidí. Transparentnost financování ČT je klíčem k
pochopení dění ve veřejnoprávní instituci, kterou si platí řada občanů,
jež o ni vůbec nestojí a navíc k ní mají více než kritický vztah.
Česká televize přece nemůže být výkrmnou klanů a osob, které nehájí
české národní zájmy. Nemůže být nadnárodní hlásnou troubou. ČT by se
měla pokoušet hledět na svět z Česka, ze střední Evropy, kde jsme doma.

No, a doma? Tam by zase měla reflektovat objektivně, tedy o tom, co se
skutečně děje. Dávat prostor všem relevantním hlasům. A kulturně? Škoda
slov... My musíme rozumět českému světu. A když už máme Českou televizi,
tak bychom i skrze ni měli uchovat vše, co k nám aktuálně i historicky
patří. Pohled BBC nebo Reuters je určen tvůrci, penězi a místem vzniku.

A co způsobilo, že jsou veřejnoprávní média tak kritizovaná, a proč
vůči nim narůstá kritika? Pavel Šafr píše o tom, že lůza se třese na
likvidaci České televize…

A lůza je kdo? Hm…Pavel Šafr se za ni asi nepovažuje. Neměli bychom takto
mluvit o bližních. ČT je kritizována především proto, že ve
zpravodajských a publicistických pořadech předvádí figury, které na
Kavkách snad i bydlí. Jsou to často lidé, jejichž proslovy lze odhadnout,
většinou nepřekvapí a je až protivné, jak ideologicky souzní s
vynucovanou europolitikou. Je to okaté a urážlivé pro daňového poplatníka
– poplatek za ČT je pouze zvláštní druh daně. Je podle vás správné,
že ČT nechce zveřejnit plat Václava Moravce či dalších zaměstnanců,
když ti jsou placeni z peněz občanů?

Jak může Václav Moravec zkoušet politiky a selhávat v tak triviální
odpovědnosti? Václav Moravec není soukromou osobou. Je placen námi.
Pojmenoval pořad po sobě. A to je velká výzva!

Co říkáte kauze okolo zavraždění novináře Kuciaka na Slovensku? A co
říkáte tomu, jak na celou věc reaguje opozice včetně prezidenta Kisky?

Nic. Protože nic nevím. Čekám na výsledek vyšetřování. Opozice i Kiska
se chovají, jako by věděli více. Ale vypadají jako kašpaři, kteří
jednají na cizí výzvu. Není vám divné, jak systematicky jsou v našich
krajích, pod nejrůznějšími záminkami, zpochybňovány regulérní volby?

A co říkáte na dění okolo Zdeňka Ondráčka?

Zdeněk Ondráček byl řadový příslušník pohotovostního pluku VB. Možná,
že jsem od něho dostal pár dobře mířených ran při demonstracích v roce
1988 či 1989, ale mne mnohem více zajímá role mazlíků předlistopadové
StB, kteří mají jasno v minulostech jiných. Kdo má více másla na hlavě?
Není to například Michal Horáček, který se za normalizace coural po USA a
pak si dle libosti koníčkoval a psal do Mladého světa? Nebo
předlistopadový člen béčka KSČ – Československé strany lidové –
Miroslav Kalousek, jenž nás děsí komunistickou mlátičkou Ondráčkem?

A co antichartisté – mocná to opora KSČ v nesnázích? Ti nás dnes
hystericky varují před návratem komunistické hrůzovlády, kterou účinně
podpořili, aby nepřišli o role v pokleslé propagandě. Nebo takzvaní
studentští vůdci z roku 1989? Velká část z nich pouze vyráběla kopec
směšných fake news sami o sobě (často tomu snad i věřili), aby tak
legimitizovali svůj nárok na privileje v novém představení. Nikdy
žádnými vůdci nebyli. Pokud by se režim nezlomil, byli by dnes třeba
členy ÚV KSČ. Chtělo by to více normálnosti.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Hanba! Nevysílá se nic o výročí okupace Československa, zlobí se
publicista

Analytik Tomáš Haas se rozohnil nad tím, že v den výročí německé
okupace Československa nenajdeme o ní v programu veřejnoprávní České
televize de facto ani zmínku.

Haas ve svém pojednání upozorňuje na svůj text před rokem, kdy se rovněž
pozastavil nad tím, že výročí nacistické okupace probíhá bez
povšimnutí vlády a médií. „Dnes se to opakuje. Média si povšimla jen
toho, že současnou vlnu emigrace zavinil Putin, který uprchlíky posílá do
Evropy ze Středního východu a severní Afriky letadly,“ poznamenává Haas.
Na svém facebookovém profilu si však všímá, že okupace bude druhým
tématem jednoho ze Studií ČT24.

„Německou okupaci jsme zapomněli. Odpustili. Odpouštět je lidské a
ušlechtilé. I já odpouštím německému národu to, co způsobili nacisté.
I když chápu ty statisíce pozůstalých po hrdinech, kteří ve válce proti
nacismu padli, i ty mezi námi, kdo přežili hrůzy koncentračních táborů,
pro něž odpuštění je těžké. Ale realisticky, nelze dnes volat po
nepřátelství k Německu za hrůzy, které se staly před zhruba třemi
čtvrtinami století. I Izrael již po léta udržuje přátelské vztahy s
Německem. I Rusové a Poláci – národy, které přinesly nejvíce obětí
– odpustili. Odpouštět je šlechetné a dobré. Zapomenout 300 tisíc
obětí nacismu a okupace ale je, a vždy bude, hloupé a nebezpečné,“
dodává Haas. A poznamenává, že jej mrzí, že na výročí nacistické
okupace si nevzpomněla ani „jeho“ ODS. Rýpl si však i do Svobodných a do
ČSSD.

A vzpomíná i na jinou okupaci, sovětskou, která přišla o třicet let
později. „Tu jsme dodnes nezapomněli, přestože měla své viníky i mezi
námi. Má odůvodnit a stále vyvolávat naše nepřátelství k dnešnímu
Rusku, které, stejně jako dnešní Německo, není Třetí říší, není,
již čtvrt století, Sovětským svazem. Ta okupace měla, podle informací
historiků, asi 130 obětí. Tu ale neodpouštíme, prý za ni musíme dnešní
Rusko nenávidět a považovat ho za našeho nepřítele a potenciálního
agresora,“ konstatuje s tím, že nepřipomínání nacistické okupace je
hanbou a ostudou.

Celý text Tomáše Haase:

Tajemstvím druhé světové války není smrt Adolfa Hitlera. Má jím být
okupace Československa.

Tomáš Haas

Před rokem jsem psal o tom, že výročí nacistické okupace probíhá bez
povšimnutí vlády a medií. Byl jsem během dne opraven, během dne si media
výročí trochu povšimla.

Dnes se to opakuje. Media si povšimla jen toho, že současnou vlnu emigrace
zavinil Putin, který uprchlíky posílá do Evropy ze Středního východu a
severní Afriky letadly. Prokazatelně, prohlašuje ministr zahraničí
Zaorálek.

Ani pohled na dnešní program České televize neprozrazuje, že by výročí
okupace stálo za pozornost České televizi. Ne, že by válku zcela zapomněla,
je zde uvedeno, že televize uvede ve 13:05 cosi o konci války, o tajemství
Hitlerovy smrti. Začátek války nestojí za zmínku.

Německou okupaci jsme zapomněli. Odpustili. Odpouštět je lidské a
ušlechtilé. I já odpouštím německému národu to, co způsobili nacisté.
I když chápu ty, mezi statisíci pozůstalými po hrdinech, kteří ve válce
proti nacismu padli a těch mezi námi,kdo přežili hrůzy koncentračních
táborů, pro něž odpuštění je těžké. Ale realisticky, nelze dnes volat
po nepřátelství k Německu za hrůzy, které se staly před zhruba třemi
čtvrtinami století. I Izrael již po léta udržuje přátelské vztahy s
Německem. I Rusové a Poláci, národy, které přinesly nejvíce obětí,
odpustili. Odpouštět je šlechetné a dobré. Zapomenout 300 tisíc obětí
nacismu a okupace ale je, a vždy bude, hloupé a nebezpečné.

Zažili jsme i jinou okupaci, oproti té německé přišla o třicet let
později, bude tomu brzy půl století. Tu jsme dodnes nezapomněli, přesto že
měla své viníky i mezi námi. Má odůvodnit a stále vyvolávat naše
nepřátelství k dnešnímu Rusku, které, stejně jako dnešní Německo není
Třetí říší, není, již čtvrt století, Sovětským svazem. Ta okupace
měla, podle informací historiků, asi 130 obětí. Tu ale neodpouštíme, prý
za ni musíme dnešní Rusko nenávidět a považovat za našeho nepřítele a
potenciálního agresora.

A tak i dnes uvidíme spousty článků a prohlášení, jako to aktuální
našeho ministra zahraničí. Co nevidíme a možná celý den neuvidíme, je
vzpomínku na nacistickou okupaci a její oběti. Viz včerejší připomínku
obětí nacismu v Brně, která se nesměla konat, protože budova, ve které
byly vězněni a popravováni tisíce obětí nacismu, odbojářů i naprosto
nevinných členů jejich rodin, "je pod opravou".

Je to ostuda, je to hanba. Ale je to nová realita, na kterou si máme zvykat.

Já si nezvyknuho.

Doplnění z facebookového profilu Tomáše Haase:

12:30 V mediích stále ani zmínka o výročí nacistické okupace. Ale:ČT24
slibuje, že bude mít v půlhodinovém Studiu24 v 15.33 výročí okupace jako
druhé téma, hned po primárkách v USA. Témata: USA: primárky v dalších
pěti státech; Okupace Čech a Moravy v roce 1939)To je skutečně odvážné a
někdo v ČT si to odnese.Takhle prolomit "Perpetuum silentium"...Ale nemlčí
jen media. Snad ještě víc než mlčení medií mně mrzí to, že bývalá
největší česká politická strana, kterou stále považuji za svou, ODS
nenalezla důvod se k výročí nějak vyjádřit. Asi jim to ticho vyhovuje.
Možná i to, je jeden z důvodů, proč se stala pro veřejnost nezajímavou
stranou.A abych nebyl jednostranně zaujatý - totéž platí i o straně mně
sympatické, Svobodných. A v nemenší míře i pro stranu jejich tradičních
oponentů, Českou sociální demokracii.Ticho, které je zlověstnou
připomínkou ticha hřbitovního.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Šíří nenávist, tak ať zemře. Někteří lidé vzali odpor proti Donaldu
Trumpovi hodně zostra. Čtěte

Donald Trump je považován levicovými politiky, aktivisty, novináři i
samotnými voliči za šiřitele nenávisti a největší pohromu pro celý
svět. Někteří z nich nyní požadují na Twitteru jeho smrt.

Odpůrci Trumpa ho po celou dobu vedení prezidentské kampaně obviňovali ze
šíření nenávisti. A drtivá většina mainstreamových médií ho líčila
jako největší zlo, jaké kdy Spojené státy potkalo. Jak se však nyní
ukazuje, někteří z jeho „kritiků“ zacházejí mnohem dál, než toho byl
schopen samotný Trump. Po vyhlášení výsledků voleb zejména v Kalifornii
vypukly násilnosti, které mají na svědomí voliči Clintonové – a nyní
na Twitteru tisíce lidí žádají přímo Trumpovu smrt.

Nejde přitom zdaleka jen o ojedinělé komentáře – podobných děsivých
tweetů se nyní objevují tisíce. „Pokud bude zavražděn Trump, nahradí
jej viceprezident Mike Pence, který je snad ještě horší. Proto je potřeba
zavraždit je rovnou oba,“ napsala uživatelka Twitteru s přezdívkou Molly,
která za tento trestně stíhatelný komentář získala přízeň dalších
dvou tisíc uživatelů. Jen o něco málo méně z nich potom tento koment „retweetlo“
dál.

Skutečně velké množství odpůrců Trumpa se zcela vážně a otevřeně
zabývá „dilematem“, jestli by k něčemu byla „jen“ vražda samotného
Trumpa. Někteří navrhují zabít je oba a jiní zase, že největší zlo
vlastně nepředstavuje samotný Trump, ale právě jeho viceprezident. A to
zdaleka ne všichni autoři těchto komentářů vystupují na Twitteru pod
svoji přezdívkou, ale jsou s největší pravděpodobností přihlášeni pod
svým občanským jménem.

Neméně bizarní je potom zcela vážně míněný tweet, ve kterém se jistá
žena chlubí tím, že o vraždě Trumpa se zmiňuje i její malá dcera. „Tomu
snad ani neuvěříte, ale moje dvouletá dcera nyní plánuje, jak zavraždit
Trumpa. Jsem na ni opravdu moc pyšná,“ napsala uživatelka Twitteru „braixenfan44“,
a ještě do svého děsuplného komentáře zahrnula několik láskyplných
smajlíků s malými srdíčky.

V historii Spojených států byli zavražděni hned čtyři prezidenti. Jako
první byl v roce 1865 zavražděn Abraham Lincoln, kterého o šestnáct let
později následoval James A. Garfield. Na začátku 20. století tímto
způsobem skonal i 25. prezident USA William McKinley. Za asi nejznámější
oběť atentátu je považován John F. Kennedy, který byl zastřelen v roce
1963 v Dallasu. V březnu 1981 potom přežil pokus o atentát Ronald Reagan, ke
kterému je Trump občas přirovnáván.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
To je kšeft: USA vyhlásily oficiální zakázku na „podporu demokratických
médií“. V EU

Úřad pro demokracii, lidská práva a práci (DRL) amerického ministerstva
zahraničí tento měsíc vypsal otevřenou soutěž pro zájemce, kteří
chtějí zajistit obyvatelům Maďarska „lepší přístup k objektivním
informacím v médiích o domácích i světových problémech“.

Spojené státy jsou často obviňovány ze snahy ovlivňovat politické i
společenské dění po celém světě. Jak však ukazuje tento projekt, zdaleka
se vždy nemusí jednat o vojenské zásahy, jaké se v posledních letech
uskutečnily například v Afghánistánu nebo v Iráku. Ovlivňovat
celospolečenskou atmosféru může americká administrativa právě i
prostřednictvím různých projektů, které ve finále realizuje za peníze
daňových poplatníků nevládní nezisková organizace.

Je poněkud pikantní, že jeden z těchto projektů by měl být realizován
právě v Maďarsku, jehož vláda v čele s Viktorem Orbánem přitom patří k
nejhorlivějším podporovatelům Trumpovy administrativy. Neméně paradoxní
je, že současný americký prezident tak v podstatě dává další z
možnosti, jak působit v Maďarsku, například neziskovkám George Sorose,
který je maďarskou vládou považován za veřejného nepřítele číslo
jedna.

Žadatelé o finanční grant jsou vyzváni, aby podali přihlášku do ledna
příštího roku a mohou se ucházet o finanční sumu mezi 500 000 až 700 000
dolary. Projekt by měl dle požadavků DRL trvat mezi osmnácti až
čtyřiadvaceti měsíci. Většina z témat, která by měla být v rámci
projektu akcentována, se fakticky nijak netýká politiky. Mělo by jít o
výuku angličtiny a další vzdělávací projekty, humanitární pomoc,
půjčky na rozvoj podnikání atd.

Ve dvou bodech však chystaný projekt může budit v očích maďarské vlády
jisté pochybnosti, protože do značné míry připomíná aktivity v zemi,
které jsou přisuzovány zmiňovanému Sorosovi. Jak se uvádí v pokynech pro
žadatele o finanční grant, projekt by měl zahrnovat „iniciativy
zaměřené spíš na diaspory než na domácí obyvatelstvo“. Zkrátka a
dobře, projekt by měl podporovat etnické, náboženské a další menšiny v
zemi.

Druhým ožehavým tématem je „teoretické zkoumání otázky lidských práv
a demokracie“, které nepřímo naznačuje, že vláda Viktora Orbána v této
oblasti poněkud zaostává. Nezvyklý je z pohledu celkového zaměření
Úřadu pro demokracii, lidská práva a práci i výběr samotné lokality, kde
by měl být projekt realizován. Pod patronací DRL aktuálně probíhají po
světě projekty za přibližně 400 milionů dolarů, z nich plná polovina
této částky souvisí s Irákem.

Na evropském kontinentu se DRL dle informací na svém webu soustředí
výhradně na státy bývalého Sovětského svazu a Balkán. Aktuálně tak,
aspoň podle oficiálních informací, americkými daňovými poplatníky
financované nevládní neziskové organizace operují v Rusku, Bělorusku,
Ázerbájdžánu, Gruzii a dále v Bosně a Hercegovině a Srbsku. Do těchto
zemí americká vláda „investovala“ téměř 100 milionů dolarů.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Hynek Kmoníček vidí na obzoru skutečnou katastrofu. Erdogan má Evropu v
hrsti a v pondělí to pocítíme

Ředitel zahraničního odboru Kanceláře prezidenta republiky Hynek Kmoníček
se v dnešním vydání MF Dnes zamyslel nad pondělním summitem EU s Tureckem
o uprchlické krizi. Podle něj stojí v lepší vyjednávací pozici prezident
Erdogan. „Evropa ani on však nemůžou příliš otálet s dohodou, protože
všichni mohou v případě neúspěchu hodně ztratit,“ dodal však.

Podle Kmoníčka si je Erdogan dobře vědom toho, že čas mu zatím nahrává
do karet. „V jeho zemi čeká více než 2,5 milionu uprchlíků
připravených překročit hranice Schengenu a EU si poměrně nemoudře
nepřipravila plán B. Pokud se Turecko o běžence nepostará, má Evropa
potíže. Není totiž připravena na brutální verzi reálpolitiky 19.
století, to jest na oznámení, že je to prostě jen jeho problém,“
poznamenává Kmoníček.

Věnuje se však také situaci německé kancléřky Angely Merkelové. Ta podle
něj ví, že podaří-li se jí vyjednat s Erdoganem obhajitelné finanční a
politické podmínky, za kterých Turecko většinu uprchlíků vstřebá samo,
bude muset v rámci výměnného obchodu ještě přesvědčit Evropu, aby si
alespoň část současných běženců z Turecka přerozdělila.

„Kancléřka musí očekávat, že diskuse o kvótách opět narazí na pomalu
se zvětšující skupinu zemí okolo Visegrádu a že jediným možným
kompromisem může být zřejmě rovnice ‚kvóty ano, ale dobrovolné‘.
Visegrádské země budou navíc pozorně sledovat, jestli tlak, který na ně
bude jistě vyvinut, nebude větší než ten směřující proti Turecku,“
konstatuje Kmoníček.

Zároveň si všímá, že Turecko si dokáže velmi dobře ohlídat své
hranice. „Skoro nikdo dnes odtamtud nepřechází přímo do Bulharska,
jakkoliv jde o nejkratší, a tudíž nejlevnější cestu. Turecko-bulharská
hranice, jen pár hodin cesty od Istanbulu, je totiž dobře hlídaná. Všichni
raději volí podstatně složitější způsob a ‚zkratku‘ složitě
obcházejí přes Řecko a Makedonii,“ píše Kmoníček.

Merkelová zase podle jeho názoru hraje o to, že podaří-li se jí zregulovat
a postupně uzavřít východní migrační trasu, zpětně ospravedlní
některé svoje kritizované kroky.

„Riziko pro Evropu nyní spočívá ve výsledku summitu. Pokud jím bude jen
další summit, mohou se stavidla před uprchlíky za nedefinovatelný čas
protrhnout úplně,“ konstatuje závěrem Kmoníček s tím, že EU bude v
pondělí připravovat balíček, který nejvíc ze všeho připomíná
výbušné zařízení s několika rozbuškami.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Petr Robejšek: Evropa je teď bojiště, kde musíme válčit. Cítím, že
Češi chtějí bránit svůj způsob života

Český politolog, ekonom a komentátor Petr Robejšek se v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz vyjádřil k aktuální politické situaci v České
republice i v Evropě.

Nedávné teroristické útoky v Bruselu podobně jako loni v listopadu dle
řady analytiků ukázaly na křehkost Evropy neschopné se vůči takovým
hrozbám jakkoli bránit. Scénář bývá podobný – útok, slova soustrasti
a nutnosti držet pospolu a bojovat za zachování západní demokracie,
zvýší se bezpečnostní opatření v ulicích, časem to vyšumí, přijde
další teror a vše se opakuje. Nakolik je možné říci, že jsme v
současné době jako Evropa naprosto bezbranní a teroristé mohou bez
větších překážek zaútočit kdekoli a kdykoli se jim zachce?

Teroristická válka je na evropském kontinentě v plném proudu. My obyčejní
občané se však dozvídáme pouze o prohraných bitvách. Jedna taková se
odehrála v před pár dny v Bruselu.

Naprosto bezbranná však Evropa jistě není. A zcela určitě se
bezpečnostním orgánům mnoha evropských zemí podařilo „bezhlučně“
zabránit nějakým atentátům. O tom se však veřejnost, řekl bych z
dobrých důvodů, nedozví.

Evropské vlády by však měly konečně vzít na vědomi to, že musí
radikálně omezit svůj boj za cokoliv kdekoliv ve světě a o to energičtěji
bojovat za svou civilizaci na vlastní půdě. Je omyl myslet si, že terorismus
se dá porazit v Sýrii nebo v jiných arabských státech. I kdyby tamější
boje mávnutím kouzelného proutku okamžitě skončily, tak bude válka
teroristů proti Evropanům pokračovat.

Jedna z klasických čínských vojenských pouček říká: „Na Východě
hlomozit a na Západě napadnout.“ Strategie ISIL tomu odpovídá. Místo, kde
teroristé plánují a provádějí nejdůležitější operace není Blízký
východ, nýbrž západní metropole. Již po listopadových útocích v
Paříži jsem v článku pro MF Dnes upozorňoval na to, že
nejdůležitější bojiště proti teroru nejsou Sýrie nebo Irák, nýbrž
Evropa. To se opět potvrdilo.

V rámci zamezení opakování teroristických útoků se objevují různé,
často i protichůdné návrhy řešení. Exministr Cyril Svoboda říká, že
Evropa musí stát v jednom šiku a říct, že se nedáme a nesmí dojít k
uzavírání hranic s tím, ať si každý brání sebe. Jiní naopak říkají,
že bychom měli neprodyšně uzavřít hranice, protože na Západě už je
džihádistů tolik, že naší záchranou může být nepustit si je sem.
Řekněme si teoreticky, bez ohledu, na co by existovala v EU politická vůle,
jaká řešení by byla nejefektivnější? Jak tvrdě musíme jednat? A kam až
zajít, abychom nešli proti vlastním hodnotám a morálce?

Bylo by jistě dobré, kdyby se Evropa bránila v „jednom šiku“. Ale
bohužel víme, že Evropa jako celek není akceschopná ani v mnohem
jednodušších otázkách. Otevřené hranice by proto byly rozumné pouze
tehdy, kdyby byly vnější hranice EU dokonale kontrolované. Myslím, že by
mi v tom pan Svoboda dal za pravdu. Jelikož tomu tak není, tak je dle mého
názoru striktní národní kontrola hranic nezbytná. Podaří se tak snáze
odlišit hospodářské migranty od skutečných uprchlíků a roste i šance
objevit mezi migranty teroristy.

Otázka po vlastních hodnotách je pro chování a úspěšnost západních
zemí klíčová. Z povahy konfliktu totiž plyne, že můžeme být úspěšní
pouze tehdy, když přizpůsobíme způsoby našeho boje útočníkovi. Platí
totiž následující: Když jsou morální hodnoty součástí nebo dokonce
hlavním důvodem vojenské akce, nemohou být zároveň měřítkem pro
správnost způsobu jejího provedení. I za „dobro“, „spravedlnost“,
„právo“ a „humanismus“ se musí bojovat tvrdě. A chceme-li dosáhnout
úspěchu, tak musíme být dokonce připraveni na to, že někdy v boji proti
bezpráví utrpí někdy škodu i ti, kterým chceme k právu pomoci. Způsob
boje bohužel určuje ten, který má nižší morální standardy. Když to
odmítneme respektovat, tak jsme předem prohráli.

Vypjaté debaty se vedou rovněž o tom, zda vůbec a pokud ano, do jaké míry
souvisí migrační krize s rostoucím počtem teroristických útoků v Evropě.
Je možné jednoznačně říci, jak to je? Nakolik migrační krize a příchod
anonymních uprchlíků učinila starý kontinent a jeho původní obyvatele
ohroženější?

Migrační krize zhoršila bezpečnostní situaci kontinentu v těchto ohledech:
To, že teroristé migrační vlnu používají pro svoje účely, se dalo od
začátku očekávat a dnes je to již myslím nepochybné. Současně do Evropy
proniklo neznámé množství lidí, o kterých vlastně nic nevíme. Za třetí
je zřejmé, že se část migrantů dopouští trestné činnosti. Ale hlavní
bezpečnostní ohrožení vidím v jiném aspektu migrační krize.

Určitá část migrantů bezpochyby dokáže využít možnosti, které se jim
v Evropě skýtají. Ale vzhledem ke zcela nedostatečné vědomostní a místy
i motivační vybavenosti se bude většina ostatních pohybovat na křivce mezi
neúspěchem a špatně placenou prací. To je však v příkrém rozporu s
nadějemi a velmi často i iluzemi, které s cestou do Evropy spojovali. Musíme
proto počítat s tím, že se mnozí z nich s tímto stavem nesmíří a budou
tou či onou formou negativně reagovat.

Na sociálních sítích se šíří komentáře typu, že kdyby Izrael bojoval
s terorismem jako Evropa, už by existoval jen v učebnicích dějepisu. Kde
hledat příčiny laxnosti a nerozhodnosti evropských lídrů? Hovoří se sice,
že si musíme zachovat tvář humanity a demokratičnosti, Stát Izrael je
přece rovněž demokratická země, přesto tváří tvář hrozbám neváhá
ani minutu. Může se Evropa od Izraelců v tomto směru v něčem inspirovat?

Tvář humanity a demokratičnosti by jistě neměla reprezentovat tvář
Vysoké zástupkyně EU pro zahraniční a bezpečnostní politiku Federicy
Mogherini, která se během tiskové konference s jordánským ministrem
zahraničí rozplakala. To je ale bohužel příznačné pro to, jak mnozí
politici v Evropě k boji proti terorismu přistupují, a buďme si jisti, že
je to právě v arabském světě vnímáno velmi pozorně.

Jak jsem již řekl, že za humanismus se musí chtít tvrdě bojovat. Vojáci
to vědí a snaží se operovat profesionálně, tj. účelně. Politici jim
však často přitáhnou uzdu, protože se obávají morálního harašení ze
strany části mediální a akademické třídy. Důsledkem jsou nedotažené
vojenské a politické akce, na jejichž konci jsou špatné výsledky.

Nebylo by proto na škodu častěji přebírat „best practices“ boje proti
terorismu. V tomto ohledu mají právě Izraelci dlouhodobé zkušenosti.

Tyto zkušenosti nám říkají, že místo nekonečných a bezvýsledných
válek na jiném kontinentě by Evropané měli za použití všech účelných
prostředků bránit svoje vlastní území. Pro teroristy je
nejdůležitější skutečnost, že mají sociální a technické zázemí v
západních zemích samotných. Nejpozději od posledního atentátu v Bruselu
již nelze popírat, že teroristé nalézají podporu a krytí v muslimských
ghettech, kde žijí lidé, kteří sice sami nezabíjejí, ale podporují
teroristy jinak. To je třeba změnit.

Belgická novinářka Laurence D'Hondtová napsala v reakci na bruselské útoky,
že všichni věděli, že v Bruselu žije hodně džihádistů, ale ti prý
měli pocit, že existuje nepsaná dohoda s úřady, že budou žít
mírumilovně a nebudou páchat žádné hrůzné činy a ta úterní změna je
prý překvapení. Co k tomu říci?

Nejprve to, že naivita některých z těch, kteří jsou zodpovědní za
bezpečnost občanů, nezná mezí. A jak jsem právě řekl. Teroristé
neoperují v západních zemích ve vzduchoprázdnu, nýbrž spoléhají se na
sociální infrastrukturu (paralelní společnost), která je podporuje. Mnohdy
citovaná „pestrost“ společností proto musí mít své meze.

Faktem je i to, že právě intenzivně diskutovaná nedostatečná
koordinovanost belgických bezpečnostních orgánů je příznačná i pro
nedostatečnou koordinovanost evropských bezpečnostních orgánů. To se
určitě nedá řešit novou celoevropskou organizací tajných služeb, nýbrž
pouze intenzivní spoluprací vlád národních států.

Velmi významné je i to, že evropský represivní systém je vůči
teroristům příliš měkký. I na tomto poli se projevuje to, že západní
společnost staví liberalitu na stejnou úroveň anebo dokonce výše než
bezpečnost. To se začíná, byť i příliš pomalu měnit.

Česká vláda pohotově v reakci na útoky schválila vyhlášení prvního
stupně ohrožení terorismem a poslala do ulic další policisty a zhruba 550
vojáků. Česká republika prý není v bezprostředním ohrožení. Jak tomu
rozumět? A kdo odhalí, až bychom v bezprostředním ohrožení byli? Po
útocích v Paříži a nyní Bruselu se také objevují zprávy, že tajné
služby o něčem chystaném věděly, ale stejně se ničemu nezabránilo?

Co bezpečnostní orgány věděly a dělaly, se asi nikdy úplně nedozvíme.
Ale budu-li optimisticky předpokládat, že jednaly jak nejlépe mohly, tak
musím připustit následující. Komplexní situace, blokáda příliš
měkkými zákonnými předpisy, laxní přístup některých zúčastněných,
nešťastná shoda okolnosti atd. mohou zhatit i tu nejlépe připravenou a
prováděnou protiteroristickou politiku. To však nemůže být důvodem proto
se přestat snažit, nýbrž pouze důvodem proto obranu dále optimalizovat.

Nutné je věrohodně signalizovat a dokazovat odhodlanost bránit vlastní
občany a způsob života. Vnímám situaci v České republice tak, že
zejména díky ministru vnitra Chovancovi není české území pro teroristy
právě zemí zaslíbenou.

Jaký reálný význam má vůbec nasazování armády a dalších policistů do
ulic a na frekventovaná místa? Dokázali by v případě nutnosti útoku
zabránit, anebo je to pouze gesto k uklidnění veřejnosti? Někteří
komentátoři tvrdí, že je to k ničemu a nepomůže ani ozbrojování
obyvatelstva – zásadní jsou prý úlohy zmíněných tajných služeb a
jejich rozšiřování.

Prezence bezpečnostních sil a tedy i armády v ulicích symbolizuje
odhodlanost bránit se silou a uklidňuje občany. To je velmi důležitý prvek
situace. Naopak společnost nedává svou vůli k obraně najevo komentáři o
tom, že obrana stejně nikam nevede.

Podle mého názoru by bylo třeba reagovat systémově a strategicky. To by
znamenalo jednak uvědomit si, co zmůže a co nezmůže armáda a ostatní
obranné složky malého státu. Výsledkem těchto úvah by dle mého názoru
mělo být přizpůsobení výcviku a výzbroje armády těm rizikům, která
jsou nejpravděpodobnější a s možnostmi malého státu také
nejpravděpodobněji odrazitelná. Zkratkovitě řečeno by bylo užitečné
koncipovat obranu státu spíše podle policejní logiky.

Možná se mýlím, ale vnímám v české společnosti rostoucí odhodlanost
občanů bránit svůj způsob života. Toho by bylo třeba využít, protože
ať bude armáda jakkoliv dobře připravena, nebude na všechny pravděpodobné
bezpečnostní výzvy stačit. Státní orgány by proto měly koncepčně
rozvinout a energicky rozvíjet tzv. aktivní zálohy.

Jak najít kompromis mezi efektivní ochranou bezpečí a přechodem k
policejnímu státu? Máme se smířit s tím, že pokud chceme vyloučit hrozbu
terorismu, musíme se vzdát soukromí?

Politika není nic jiného než projev adaptace společnosti na měnící se
okolí. A když se okolí rapidně mění k horšímu, tak se podle toho musíme
chovat. Západ si zvykl na to, že se pokrok měří přibývajícími svobodami.
Zdá se však, že je na čase pochopit, že průběh dějin nelze popsat jako
lineární vývoj k lepšímu světu. Proces rozšiřování svobod tedy může
pokračovat pouze tak dlouho a v té míře, dokud uplatňování těchto svobod
s sebou neponese jejich zneužívání, které ohrožuje existenci celé
společnosti.

Jinak řečeno: Demokratické společnosti jsou dnes vystaveny tlaku měnící
se situace. V podmínkách, které se minimálně jednu dekádu v bezpečnostně
politickém smyslu trvale zhoršují, přežije západní společnost jen tehdy,
když se na ně co nejrychleji adaptuje. To se dosud nedělo vůbec anebo jen
nedokonale.

Společenský vývoj musí respektovat povahu a vlastnosti evolučního procesu
a je ve finále podřízen jedinému kritériu. Tím je přežití celého
systému. A proto by Západ neměl jenom zdokonalovat rituály loučení s
obětmi terorismu, nýbrž zmobilizovat své odhodlání k neúprosnému boji s
pachateli těchto zločinů.

ZDE najdete twitterový účet Petra Robejška

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Hillary Clintonová „zapomněla“ na Američany zabité v Libyi

Kandidátka na prezidenta USA Hillary Clintonová prohlásila, že Spojené
státy neztratily ani jediného člověka během libyjské kampaně, a
nezmínila se tak o obětech útoku na americký konzulát v Benghází. V
úterý 15. března o tom informovala televizní stanice Fox News.

Ve svém projevu na městské radnici Illinoisu bývalá ministryně zahraničí
prohlásila: „Neztratili jsme ani jediného člověka. Neměli jsme žádné
problémy s podporou evropských a arabských spojenců během práce s NATO".

V důsledku ozbrojeného útoku na americký konzulát v Benghází, k němuž
došlo 11. září 2012, zahynul velvyslanec USA Christopher Stevens, pracovník
zpravodajského oddělení Shawn Smith a bývalí příslušníci jednotek
zvláštního nasazení Tyron Woods a Glen Doherty.

Okolnosti tohoto útoku se staly předmětem vyšetřování speciální
senátní komise. V říjnu roku 2015 byla na zasedání vyslechnuta i
Clintonová, která v roce 2012 zastávala funkci ministryně zahraničí.
Politička tehdy prohlásila, že si je vědoma své odpovědnosti za smrt
diplomatů, protože nebyla náležitým způsobem zajištěna jejich
bezpečnost.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V Brně se vzpomínkové akce zúčastnilo postupně několik set lidí

Stovky lidí přišly dnes na náměstí Svobody v Brně na vzpomínkovou akci
studentů ke Dni boje za svobodu a demokracii, kterou v počátku provázel
slabý déšť. Organizátor Michal Hořínek ČTK řekl, že pořadatelé
vydali přes 1000 trikolor a během dopoledne i večera se na několikahodinové
akci mohlo prostřídat odhadem až 2000 lidí. Mluvčí brněnské městské
policie Pavel Šoba uvedl, že se vše obešlo bez problémů. Dopravní podnik
od 16:00 do 18:00 neplánovaně přerušil provoz tramvají přes náměstí
kvůli bezpečnosti lidí.

Akce začala na náměstí Svobody před 16:00, kdy vystoupili v muzikálu a
poté v divadelním představení studenti Janáčkovy akademie múzických
umění. Ke slovu se dostali řečníci včetně pamětníků a později
zazněly i písně Karla Kryla, jedna například v podání zpěváka Davida
Kollera.

V 18:00 vyšel z náměstí lampionový průvod na Kraví horu. Studenti
udělali po cestě několik zastávek s proslovy na místech, kde se staly
významné události. Položili také věnce u Kounicových kolejí, které se
za druhé světové války staly vězením i popravištěm.

Akci uspořádali společně studenti Masarykovy univerzity, Vysokého učení
technického, Mendelovy univerzity, Janáčkovy akademie múzických umění a
Veterinární a Farmaceutické univerzity Brno. "Cílem bylo připomenout
mladší i starší generaci, co se dělo v listopadu v letech 1939 a 1989.
Důležitá je pro nás svoboda a je potřeba se zamyslet nad tím, co dělat,
abychom si ji udrželi," uvedl Hořínek.

Podle něj měla akce upozornit i na současné problémy společnosti. "Vadí
nám, že stále někdo popírá holokaust. Vzpomněli jsme i na Kounicovy
koleje a fakt, že řada lidí z nich byla odvezena do koncentračních táborů.
Přesto se stále najde někdo, kdo to stále zpochybňuje stejně jako
politické procesy v padesátých letech minulého století," řekl Hořínek.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Jako za komunismu! Bloger Matějka se zhrozil nad dalším návrhem Evropské
komise

Nad návrhem Evropské komise, aby stát dal lidem povinně práci, se
pozastavuje na svém blogu na serveru iDnes.cz bloger František Matějka. „Tam
už jsme byli. V padesátých letech,“ zmiňuje. Komunisté podle něj tomu
tehdy říkali umístěnka.

„Všichni lidé do 25 let mají do čtyř měsíců od ukončení formálního
vzdělávání nebo od okamžiku, kdy se stali nezaměstnanými, získat
kvalitní pracovní nabídku, nabídku dalšího vzdělávání, učňovské
místo nebo stáž,“ cituje z dokumentu Evropské komise Matějka. Platit to
má prozatím pouze v zemích eurozóny.

„Socialisté a pachatelé dobra všech barev i proti vaší vůli a za vaše
peníze rádi převezmou další kus do mozaiky světlých budovatelských
zítřků. Zejména když součástí návrhu je prostor pro další masivní
přerozdělování peněz,“ zmiňuje další část návrhu Matějka: „Všem
lidem se zajistí přístup k cenově dostupným základním službám, mimo
jiné k službám elektronických komunikací, energii, dopravě a finančním
službám.“

Původní text ZDE Následně pak vzpomíná na komunistické umístěnky –
dokumenty, jež obsahovaly údaje, podle kterých byl absolvent vysoké školy
nebo výběrové odborné školy umístěn do konkrétního podniku. „Tehdejší
soudruzi zkrátka věděli nejlépe, jak řešit problémy společnosti podle
potřeb tehdejšího státního národohospodářského plánu. Takový podnik
pak musel absolventa zaměstnat a poskytnout mu nejen vhodné ubytování, ale i
cestovné a náklady na stěhování. Píše se rok 2016 a soudruzi v Bruselu
naše staré praktiky oprášili,“ dodává kriticky Matějka. Umístěnky pak
byly časem rozšířeny i na umísťování tzv. odborných pracovníků,
poznamenává. „Ambici řídit společnost na základě centralistických
plánů měl ostatně například i dokument Evropské komise pod vedením José
Manuela Barrosa Evropa 2020. Některé věty jako kdyby vypadly z níže
přiloženého náhledu, jen vyměnit ‚lidově demokratická republika‘ za
‚Evropská unie‘. Fakt doporučuji, dnes už je to vlastně jen absurdní
seznam něčeho, co není. Stejně jako už nejsou padesátá léta. Jen ty
manýry kecat lidem do života a pod hrozbou legalizovaného násilí nutit
jedny, aby se postarali o druhé, přetrvávají,“ zmínil. Problémem však
podle něj je především to, že školství produkuje lidi pro nepotřebné
obory. „Systém si tak vytváří nové, na něm závislé voliče, kteří
považují a budou považovat dotace a veřejné peníze za zdroj své obživy a
řešení jejich problémů. Studují měkké obory, jejichž aplikace
pohřbívá západní civilizaci, aniž vůbec při výběru studia řeší, zda
to, co se naučí, je uživí bez nároku na peníze z cizích peněženek,“
poukázal Matějka. Závěrem pak podotkl, že by si školství zasloužilo
odluku od státu, jenže si není jist, zda jsou lidé na takové úvahy
připraveni. „Naštěstí si stále více lidí dokáže představit Českou
republiku mimo EU. Už abychom byli venku. Tam, kam EU směřuje, tam jsme my
už dávno byli. A nebylo o co stát,“ uzavřel.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Berlín je prý ztracen. Ovládly jej arabské rodinné gangy, už to
přiznávají i hlavní média

Arabské rodinné klany podle informací deníku Welt ovládají Berlín i
další větší německá města. Politici, policisté a experti nyní hlasitě
volají po okamžitém zásahu a nápravě rapidně se zhoršující situace.

Ve svém dnešním článku vlivný německý deník cituje nejmenované experty,
podle kterých je „Berlín ztracen a zločinecké arabské klany zvítězily“.
Tento názor není rozhodně ojedinělý a vzhledem ke stovkám konfliktům
policie s příslušníky těchto klanů se ani nelze moc co divit. Arabské
klany často zahrnují desítky lidí, kteří se podílejí na obchodování s
drogami, prostituci a dalších kriminálních činech.

Odborníci čím dál častěji hovoří o existenci paralelní společnosti,
jejíž nedílnou součástí jsou právě muslimští přistěhovalci. Jejich
počet v Německu stále roste a v některých čtvrtích větších měst již
tvoří v rámci místní populace nezanedbatelný podíl. Die Welt uvádí
konkrétně nechvalně proslulou berlínskou čtvrť Neukölln, ale podobných
oblastí je po celém Německu rozeseto na desítky. „Policie svádí s
arabskými gangy nerovný boj,“ píše deník.

„Neukölln je se svými asi 330 000 obyvateli považována nejenom v rámi
Berlína za jednu z nejvíce problematických čtvrtí. Policisté hovoří asi
o deseti rozvětvených arabských rodinných klanech, které mají dohromady
asi tisíc osob,“ píše deník a cituje ministra vnitra spolkové země
Severní-Porýní Vestfálsko Herberta Reula, který vyzývá k nulové
toleranci. „Je nejvyšší čas rozbít strukturu těchto klanů a pomáhat
těm, kteří se chtějí integrovat,“ říká Reul.

Zdá se, že po dlouhých letech přešlapování na místě a ignorování
problémů se německé úřady chtějí s touto problematikou konečně
vypořádat. Jak uvádí Die Welt, po tvrdším zásahu proti arabským
rodinným klanům hlasitě volají politici, policisté a experti na boj s
organizovaným zločinem. „Chceme na tyto zločince zvýšit tlak a izolovat
je od zbytku společnosti,“ cituje deník místopředsedu klubu CDU/CSU
Stephana Harbartha.

Je potřeba začít proti arabským rodinným klanům účinně zasáhnout,
shoduje se pravice i levice. „Už nyní máme potřebné nástroje, ale je
potřeba je konečně začít používat,“ říká člen berlínské SPD Tom
Schreiber, podle kterého mají členové klanů až příliš velkou svobodu.
Kriminalista Michael Böhl hovoří o prorůstání zločinu do státních
orgánů. „Dochází k mnoha pokusům členů gangů stát se součástí
státních struktur.“

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Smazané blogy u Patrika Bangy. Je to ještě horší, než jsme mysleli

Kauza blogerky, kterou vyhodil administrátor blogů iDnes.cz poté, co
veřejně zostudila texty jeho bratra, romského zpěváka Radka Bangy, nabírá
obrátky. Poté, co se za blogerku Lucii Provazníkovou postavili mnozí lidé
na Facebooku i přímo na blogu, se ParlamentnímListům.cz ozvala další
blogerka mající s administrováním Patrika Bangy, někdejšího redaktora
České televize, velmi negativní zkušenost.

„Tak jsem si dala tu ‚práci‘ a poslechla asi 40 písniček pána Ortela.
Abych byla v malbě, když si ho teď každý přežvykuje v hubě a Radku
Bangovi se kvůli němu zapaluje koudel u zadku tak, že vystřelí ze sálu jak
cikán ze sámošky,“ začala blogerka iDnes.cz Lucie Provazníková svůj
nedělní blog. Byl úplně poslední. Obsahoval srovnání textů Ortelu a
výplodů Radka Bangy, který při jeho oceňování demonstrativně odešel ze
sálu a novinářům pak vykládal, že lebka na Ortelově košili je
nacistický symbol a rozvíjel teorie, že zítra tu po Ortelovi bude Hitler.

Provazníková nejprve ocitovala jeho názor, že „Ortel je nácek... Umělec
by měl šířit pozitivní energii, přinášet radost, poselství, povznášet
k něčemu dobrému“, a poté bez dalšího komentáře přiložila text
zpěváka Bangy. Příběh začínající veršem „Jeden černej kluk hledal
takle šuk jakou píču vošuká to mu bylo fuk“, pokračuje setkáním v baru,
po kterém „sotva dveře zavřou už mu hulí péro“.

CELÝ BLOG JE K PŘEČTENÍ ZDE.

Administrátor blogů iDnes.cz jí následně zrušil celý účet.
Zajímavostí je, že tímto administrátorem je Patrik Banga, bývalý redaktor
České televize a bratr zmíněného zpěváka Radka Bangy.

Internetem se začala šířit vlna solidarity se zablokovanou blogerkou. Její
text umístil na svůj web portál Naštvané matky a mnozí jí vyjadřovali
svou podporu. Dokonce i na blozích na iDnes.cz, kde se posměšně vyptávali
administrátora Bangy, jestli je zablokuje také. Vrcholem pak byl fantaskní
příběh, co by se stalo, kdyby vše proběhlo v opačném gardu, tedy že by
Banga vyhrál a Ortel proti tomu vehementně protestoval. Příběh o
rozčílení celé pražské kavárny obsahoval takové momenty jako prokletí
Tomášem Halíkem nebo odsouzení Ortela k smrti zvláštním tribunálem pod
předsednictvím ombudsmanky Anny Šabatové.

O PODPOŘE BLOGERCE PROVAZNÍKOVÉ JSME PSALI ZDE.

Zrušení blogu navíc otevřelo ožehavé téma administrování blogů na
iDnes.cz. Ukázalo se totiž, že redaktor Banga zasahuje do jejich obsahů
mnohem více a případ Lucie Provazníkové zdaleka nebyl jediný. Začalo se
hlásit množství blogerů, známých i neznámých, jež líčili své
zkušenosti s administrátorem, který od svého nástupu výrazně změnil
doposud velmi liberální charakter blogové stránky.

ParlamentníListy.cz se rozhodly umožnit všem, kteří měli se svými
příspěvky na iDnes.cz problém, aby je prezentovaly přímo na našem
portálu. Ohlas byl okamžitý a někteří blogeři dokonce spontánně
projevili ochotu promluvit o poměrech na iDnes.cz. Obsáhlé svědectví vydala
blogerka Milena Poláková.

Za Bangova předchůdce podle ní komunikace s blogery fungovala příkladně, s
administrátorem se dalo dohodnout, když bylo třeba, dokázal blogerům i
poradit, zejména s technickou správou blogu. To se prý radikálně změnilo
ve chvíli, kdy se vrchním administrátorem blogů iDnes.cz stal Patrik Banga,
bývalý redaktor České televize.

„Dnešní vedení administrativy iDnes.cz v čele s panem Patrikem Bangou
jedná s blogery nekompromisně, využívá i lidí, kteří v diskusích jedou
na ‚jejich vlně‘, jako udavače. Díky této ‚filozofii‘ spousta
blogerů končí nebo bylo odejito, stejně jako paní Lucie Provazníková,“
napsala nám.

A popsala vlastní zážitek s příspěvkem, ve kterém chválila prezidenta
Miloše Zemana a pořad Pražská kavárna, ve kterém vystupoval.
Administrátor jí jej okamžitě zablokoval se zdůvodněním, že dělá
reklamu serveru, kde se pořad objevil (tímto serverem byly ParlamentníListy.cz,
pozn. PL.cz). Následovala pozoruhodná konverzace s jednou z administrátorek,
která vytrvale tvrdila, že se v textu objevila nepovolená reklama.

ZDE JE BLOG IDENTIFIKOVANÝ JAKO ZÁVADNÝ.

A takto dopadl na iDnes.cz (http://milenapolakova.blog.idnes.cz/c/569044/neni-prazska-kavarna-jako-prazska-kavarna-o-tom-vas-presvedci-pan-prezident-milos-zeman.html)

Nakonec se ukázalo, že se stížností blogerky na helpdesku bylo dokonce
manipulováno, „záhadně“ z ní vypadla část, ve které upozorňovala na
prakticky totožný příklad „reklamy“, za který nikdo text neblokoval (celou
konverzaci zaslanou blogerkou mají PL.cz k dispozici).

„Co se týká mazaných diskusních příspěvků, tak spíše pod nějakou
záminkou smáznou slušný, leč trefný příspěvek na politické či jiné
téma než příspěvky prudičů a lidí, co hrubě nadávají autorům do
bolševiků, nácků atd,“ píše o další zkušenosti s blogováním na
iDnes.cz. Volnost na této straně je prý téměř bezmezná. „Mě
pravidelně do diskusí hned s vyjetým článkem na veřejnost pronásledují
jedni a ti samí ‚diskutéři‘, kteří mě ihned pouráží, a děje se to
i jiným blogerům. Pokud bych se neovládala a komentovala tyto provokatéry,
měla jsem již jistotu stažení všech mých článků,“ popisuje.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Hollande, máš měkké koule. Jsi vyřízený. Francie stojí na prahu exploze

„Hollande, jsi vyřízený, mládež je v ulicích!“ křičeli minulý
týden studenti. Může za to jen reforma zákoníku práce? Za vzpourou, jež
vyhřezla minulý týden, stojí také frakce blízká bývalé první
socialistické tajemnici Martině Aubryové. Hollande má podle ní „měkké
koule“. Už dnes se hraje o přežití současné vlády, analyzuje pro
ParlamentníListy.cz publicista Josef Brož.

Na půl milionů Francouzů demonstrovalo po celé zemi v polovině týdne na
výzvu odborářů, studentů a dalších organizací proti reformě pracovního
zákona. Bylo to oficiálně poprvé od vyhlášení prodlouženého
výjimečného stavu. Snad dvacítka měst se zvedla k masivnímu protestu.
Nejvíce manifestujícíh viděla Paříž: 100 000, ale i další města
zaznamenala vysoké počty; Lyon 10 000, Bordeaux: 15 000, Nantes: 15 000,
Rennes: 10 000 a Toulouse: 20 000 manifestantů.

Ozývají se stále silněji hlasy, že Francie stojí na prahu sociální
exploze. Tento týden jsou očekávány další demonstrace, jež mají
vyvrcholit koncem měsíce. Dějiny takových protestů mluví jasně: ve hře
je přežití současné socialistické vlády!

Kameny, slzný plyn, interpelace. Situace připomínala vyhlášení občanské
války. Jenom v Paříži na výzvy odborářů ze CGT, FO a dvacítky
studentských organizací, mezi nimiž nechyběly zásadní UNEF, ale ani FAGE,
Fidl, UNL a SGL, pochodovaly mezi náměstími Republiky a Nation hned tři
průvody na velkých bulvárech. Jejich počet podle organizátorů dosáhl 100
000 účastníků. Na plakátech stálo: „Ne bídě pro mladé!“ a
náměstím šel od úst k ústům slogan: „Hollande, jsi vyřízený,
mládež je v ulicích!“

Republikánská opozice si mne ruce. Ozývají se výroky, které ohlašují
konec vlády, nejen té premiéra Manuela Vallse, ale i konec prezidenta
Françoise Hollanda. Jeho mandát má vypršet oficiálně na jaře příštího
roku. Důvody k nespokojenosti ale vyjadřují zejména na „levici levice“.
Odtud se každopádně ozývá zatím největší hluk. A šeptá se v
zákulisí: „Hollande má měkké koule.“ To měla říct Martine Aubryová
(samozřejmě „off“- mimo záznam) ještě v době, kdy jako bývalá první
tajemnice usilovala o kandidaturu na prezidenta v socialistických primárkách.

Bývalý pravicový premiér Jean-Pierre Raffarin ohlásil na Hollandovu adresu
v ranním interview Europe 1: „Nevidím žádného pilota v letadle!“ Na tom
se shoduje i s bývalým prezidentem a horkým kandidátem na repete v
Elysejském paláci Nicolasem Sarkozym. I když on, Raffarin, dává nyní
přednost kandidátu Alainu Juppému. Sarkozy ve velkém rozhovoru pro list Le
Monde v minulém týdnu pravil: „Je tu nálada konce vlády.“ A k tématu
reformy pracovního zákona sarkasticky dodal: „V nejlepším případě hora
poradí myš.“

Prodloužení výjimečného stavu, snaha o změnu ústavy, v níž by bylo
zakotveno explicitně „zbavení občanství“ v případě terorismu (návrh
historicky z arzenálu krajní pravice), a nakonec liberální reforma
zákoníku práce, jež není nikomu po chuti... Takto vládnou socialisté?
Vláda, na jejímž čele stojí stále socialisté, kteří ovšem pochybují o
samotném termínu, totiž premiér Manuel Valls a ministr hospodářství
Emmanuel Macron tvrdí, že Francie potřebuje reformu. A tvrdí to již dva
roky...

Ale jakou reformu? Prosadí nynější vláda reformu na hřbetě vlastní
strany s podporou opozice? Nebo dojde znovu na sílu gaullistického paragrafu
49-3 (tj. bez potřebné věšiny)? Kdo tím chce otevřít nedůvěru vládě?
Má dnes vláda svých 289 hlasů (a většinu)?

Vzpoura politicky bezmocných?

Nespokojených je mnoho. Hlavním hybatelem odporu proti reformě zákoníku
práce, kterou na svých bedrech nese ministryně práce Myriam El Khomri, jsou
ovšem studentské odbory, respektive Národní svaz francouzských studentů (UNEF).

Všechno to začalo peticí on-line s názvem: „Zákoník práce, ne děkuji“.
Ta dosáhla 8. března – v podvečer manifestace o den později –
závratných 1,2 milionu podpisů. Za ní stojí, upozorňuje
liberálně-levicový večerník Le Monde, převážně bývalí lídři
studentských odborů Caroline De Haasová a Arnauld Champremier-Trigano. Oba
mají za sebou zkušenost z odborů, ale překvapivě i z komunikace ve
vládních pozicích.

Feministka Caroline De Haasová, zakladatelka organizace Osez le féminisme!,
byla členkou kabinetu ministryně Najat Valaudové-Belkacemové v roce 2012,
když tato měla na starosti ženská práva. V minulosti již zažila protesty
proti reformě pracovního zákona pro mladé, (tzv. smlouvy prvního
zaměstnání, CPE), na níž v roce 2006, kdy byla tajemnicí UNEF, vyhořel
premiér Dominique de Villepin. Bývalý místopředseda UNEF Arnauld
Champremier-Trigano stál na čele vzpoury proti reformě důchodů z 90. let,
kterou hodlal pro změnu v roce 1995 prosadit tehdejší premiér Alain Juppé.
Později byl Champremier-Trigano šéfem prezidentské kampaně krajně
levicového kndidáta Jeana-Luca Mélenchona, naposledy pak poradcem Emmanuelle
Cosseové, nynější ekologické ministryně ve Vallsově vládě.

Mezi přímými podporovateli akce, jež získala velmi široký ohlas ve
veřejnosti, jsou i dva další významní aktéři: socialistický poslanec
Pouria Amirshahi a Bruno Julliard, poradce Martine Aubryové, nynější
starostky města Lille. Oba byli na čele UNEF: Amirshahi v letech 1994–1998,
Julliard v letech 2000–2007. Aubryová, jež v poslední době ostře
vystupuje proti vládě i vládnímu projektu zákoníku práce, má své
vlastní důvody. Říkávalo se jí kdysi Madame 35 hodin...

Koncem května vydala starostka Aubryová prohlášení, které podepsali kromě
ní a Julliarda i další politici i univerzitní osobnosti, mezi nimi
například bývalý europoslanec za evropské zelené Daniel-Cohn Bendit,
genetik Axel Kahn, předsedkyně mladých evropských socialistů Laura
Slimaniová nebo sociolog Michel Wieviorka, jenž při své návštěvě Prahy
krátce poté řekl bez obalu: „Martine Aubryová se rozhodla rozbít barák!“
V rozhovoru pro ranní interview rádia Europe 1 neskrýval motivaci ani
poslanec Amirshahi, který již počátkem měsíce ohlásil demonstrativní
odchod z politiky: „Pokud by tato vláda chtěla odejít, vůbec bych si
nestěžoval!“

Vypadá to na první pohled jako „vzpoura politicky bezmocných“. Poslanec
Amirshahi, podobně jako osatní na levici, kteří „rozbíjejí barák“,
tvrdí, že „Hollande zradil Hollanda“. Ve svém programu, jenž kladl
důraz na mládež snad nejvíce, byla řeč i o nezaměstanosti. Ta ale
neklesá, růst stagnuje, a prekarita mladých na trhu práce dosahuje 30 %. A v
novém zákoně se podle mnoha vyjádření vychází vstříct zejména
zaměstnavatelům na úkor zaměstanců.

Hra o čas a kupecké počty

Zákon měl jít původně do rady ministrů minulý týden. Vzpoura, stávky a
hrozicí demonstrace přiměly vládu, aby zatím ustoupila – o krok a o
týdny (na konec měsíce). Éric Woerth, bývalý ministr práce v Sarkozyho
éře, s laškovným úsměvem tvrdí, že jde o „dobrý pravicový zákon“,
nikdo zatím ale neviděl více než první náznaky zákona. Nedostatek v
komunikaci, nebo snad snaha pustit jen vzduch či nějaký první balónek? I
Sarkozy se tím baví, když se ho ptají, zda jeho republikáni zákon
podpoří: „Tak rád bych vám odpověděl, ale nejprve bych potřeboval znát
reformu v její konečné verzi. Text se již několikrát změnil, aniž by byl
přijat radou ministrů. Socialistická strana je hluboce rozdělena a François
Hollande u toho rozdělení jen pasivně asistuje.“ I Sarkozy ale nakonec ví,
že odvahu k takové změně on sám neměl. „Nikdy jsem neměl snahu
dokazovat, že jsem všeho dosáhl. Kdybych si to myslel, nesnažil bych se,
abych byl kandidátem na své následnictví ,“ dodává v rozhovoru.

Nezrušil ani tak flagrantní zákon spjatý s levicí, jakým byl „zákon o
35 hodinách“ týdně. Jeho dávná předkladatelka Martine Aubryová se nyní
oprávněně obává, že ho zruší sami socialisté. Tak daleko to ale zatím
nejde, i když se kolem toho kroužilo při prosazování Macronova zákona,
pojmenovaném po ministru právě před rokem.

Jaké jsou hlavní nedostatky nového zákona? Každý si něco myslí. Hraje se
ale hlavně o čas. Ve hře je mnoho aktérů, jejichž připomínky mají být
„zapracovány“. V tomto duchu mluvil minulý pátek při setkání se
studenty v Matignonském paláci premiér Valls. Vypadá to opravdu jen jako
prázdný manévr, když Valls tvrdí, že hodlá „korigovat, upravovat,
změnit, co se změnit má, odstranit mnohé dvojznačnosti a odpovědět na
otázky nejen zaměstaneckým organizacím, odborům a mládeži, ale v obecné
rovině celé společnosti“. Právě pro mnohé nejasnosti kritizují návrh
snad všichni.

Ekonom Jacques Attali, bývalé socialistické páže éry Françoise
Mitterranda, o jehož radu jako experta usiloval i prezident Sarkozy, ten Attali,
jehož vždy měli mnozí za liberála, míní v levicovém listu Libération,
že největším nedostatkem návrhu zákona je jeho, považte: „ultraliberálnost
a rozkolísanost“, snaha „sabotovat flexiblitu“ tím, že ji za každou
cenu prosazuje. V zákonných návrzích se objevuje snaha o prodloužení
pracovní doby, výjimky ze statutu 35 hodin týdně, snižování odškodného,
odstupného... a další „drobnosti“. Generální sekretáž odborů CGT
Philippe Martinez, jenž proti zákonu brojí nejvíce, se domnívá, že ho
napsali přímo zaměstnavatelé. Co si o něm myslí? „Jen to nejhorší...“
tvrdí v Libération. „Vláda pokračuje stejným způsobem jako ta
předchozí. A co to přináší? Máme nyní šest milionů nezaměstaných,“
hřímá varovně pod knírem.

V jednom z mála posledních rozhovorů, v nichž se prezident Hollande – o
jehož ženách nebylo mimochodem dlouho nic slyšet – k tématu vyjádřil,
byly odpovědi pro veřejnoprávní rádio France Inter. „To, co se počítá,“
řekl. , „není ani tolik, zda jde o zákon levicový, nebo pravicový....
Mám čtrnáct měsíců do konce svého mandátu a nejsem tady od toho, abych
hledal pro někoho nevím jakou libůstku, ale abych jednal... Zaměstnavatelé
firem ode mne chtějí přizpůsobení poměrům a já nevidím důvod, abych
jim to nedal,“ přiznal a dodal měkce soucitněji v hlase: „Doufám, že to
podpoří vznik tolik žádaných pracovních míst.“

Zvítězí kupecké počty, nebo ideologie? Padne vláda? Kolik bude
protestujících ve francouzských ulicích příště?

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
NASA se sama usvědčila ze lži. Používá zelené plátno k falešným ISS
záběrům. Podívejte se

V rámci návštěvy George Bushe staršího v NASA jeden z kameramanů zachytil
astronauta Tima Peakea před zeleným plátnem.

Nejspíše šlo o natáčení falešného videa, jelikož byl Peake před
obrazovkou s jiným promítaným prostředím. Posuďte sami níže uvedené
video. Toto by veřejnost vidět měla. Další důkaz, že nám NASA lže?

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist