Question:
Forbes: Ukrajina by neměla dělat princeznu v očekávání rytíře na bílém
koni

Mnozí Ukrajinci čekají na chvíli, kdy je USA a Evropa zachrání, tvrdí v
článku pro Forbes Doug Bandow.

„Učiníte-li předpoklad, že tito lidi žijí v světě snů, označí vás
za hlupáka a „Putinovu loutku," píše autor. Nicméně by neměla Ukrajina
ztrácet čas a dělat ze sebe „princeznu v neštěstí," očekávající „rytíře
na bílém koni" v osobě Západu, poněvadž se riskuje změnit v bankrotáře.
Západ a Kyjev by měly navázat vztahy v reálném světě, nespoléhat na
fantazie, ale pouze na fakta, tvrdí Bandow. Nepříjemná pravda spočívá,
podle jeho mínění, v tom, že USA a Evropa nemají na Ukrajině až tak
velké zájmy. Ekonomické výhody z integrace Ukrajiny do EU budou dost
skrovné a projeví se jen po mnoha letech.

Ukrajina vzbuzuje soucit, ale nikoli přání jednat: ani USA, ani Evropa není
připravena na vážné sankce, které jsou s to zničit ruskou ekonomiku,
dospívá k závěru expert.

Nikdo nevěří, že sankce donutí Moskvu vrátit Krym. Zato ale pokračující
konflikt nechá zaručeně Ukrajinu v stavu finančního, hospodářského a
politického krachu, a „zmrazený konflikt" zničí životy celé generace a
dokonce víc, míní autor.

Navíc taková „podřadná" ekonomická válka proti Rusku nevyhnutelně
odradí Moskvu od spolupráce se Západem v mnoha závažných otázkách. USA
potřebují, například, ruskou pomoc v Afghánistánu, Íránu, Severní
Koreji a Sýrii, připomíná Doug Bandow. „Konfrontace s Ruskem je
malichernou a marnotratnou politikou," zdůrazňuje.

„Zapomeňte na celou tuto pokryteckou rétoriku Washingtonu, Bruselu a
různých evropských metropolí. Ukrajina nemá cenu. Aspoň ne takovou, aby
Západ podnikl něco vážného s cílem zmaření ruských aktivit na Krymu a v
Donbasu. V zájmu všech stran včetně Kyjeva je, aby přizpůsobily svoji
politiku reálnému životu. Američané a Evropané nepřijdou na pomoc. Je na
čase, aby se domluvili s Ruskem ohledně Ukrajiny," uzavírá Bandow.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Doktor Skála, který to nezná z druhé ruky, staví mnohé pohádky o 17.
listopadu z hlavy zpátky na nohy: Otázka stála buď modernizace, nebo
kapitulace a kolosální majetkový převrat

ROZHOVOR Podle něj to začalo diletantským pokusem o palácový převrat.
Notoricky známé jsou i vazby na stejné týpky, vynesené „katastrojkou“ v
Moskvě. Palácové převraty punktovali nýmandi, nadržení dělat kariéru
hlava nehlava. Spěchali, když se jim doneslo, že se připravuje seriózní
generační obměna. Ta by tyto tuctové hochštaplery minula obloukem a oni to
moc dobře věděli, vysvětluje Skála v rozhovoru pro ParlamentniListy.cz.

V souvislosti se 17. listopadem, zkusme situaci u nás shrnout. Když Václav
Havel říkal, že musí pravda a láska zvítězit nad lží a nenávistí, kdo
tady šíří pravdu a kdo tady lže? Kdo šíří společenské smíření a
kdo nenávist?

Nenávist tu šíří samolibá hrstka, která cítí v kostech, že jí
ujíždí vlak. Pohrobci obskurní frašky pod monstrancemi „pravdolásky“.
Byl to totiž jen slzný plyn. Clona kolosálního majetkového převratu. Když
své zadání splnila, zůstala po ní jen slabomyslná říkanka. V
parlamentních i prezidentských volbách prohrává se železnou pravidelností
a na celé čáře. Ti, koho vynesla „from zero to hero“ v politice, to
těžce nesou. Normálním lidem jsou pro smích, v médiích však hrají
přesilovku. I dnes tak umí vyluzovat decibely, budící dojem bůhvíjaké
síly. Opačný pól tvoří je sice nepoměrně početnější. Stále je to
však v podstatě „mlčící většina“.

„Pravdoláska“ po sezóně už sama nemá co nabídnout. A tak bere hlavně
role kádrováka a práskače na cizí objednávku. Komparsu honů na
čarodějnice – tu domněle „pročínské“, onde zase „proruské“ atp.
Je to i parádní kšeft. „Hybridní válečníci“ typu George Sorose své
kaprály stimulovat umí. Rozpočty – i všelijaké „task forces“ –
mají pro dané účely i příslušné ambasády. Randál na dálkový ovladač
bere útokem právě „hodnoty“, do jejichž dresů se jeho gážisté
hastroší. Až po respekt k výsledkům voleb, organizovaných podle všech
liberálních kánonů. „Kavárna“ dává najevo, že se jím řídit
nehodlá. A sama se pasuje na „elitu“, před níž ti, komu daly přednost
milióny voličů, mají buď srazit kufry, nebo se rovnou pakovat. Ve jménu
„demokracie“ napadá samy základy demokracie. Co jiného má takový
švindl po ruce, než lež a nenávist?

Bývalý předseda SSM Vasil Mohorita tvrdil v rozhovoru pro Blesk, že byl
jedním z lidí, který stál za změnou poměrů u nás a ve východním bloku.
Že pracoval na tom, aby minulý režim skončil. Co si o tom myslíte, byla
jeho role opravdu takto významná?

Vasil má smůlu, že očití svědci žijí a sklerózou zatím netrpí. O
žádné velké cíle nešlo. Vasil chtěl prostě udělat díru do světa. A
tak se pokaždé vezl na vlně, která zrovna brala vrch. Na sklonku 80. let
mířila přesně opačně, než 15–20 let předtím. Hlubší programové
zakotvení nemělo jedno ani druhé. A to i díky erudici, mělčí než Balaton
u břehu. Byl to jen konjunkturální slalom. A ten umí na křižovatkách, kde
jde o hodně, rozdupat víc porcelánu než každé skutečně zažité krédo.

Podle něj 17. listopad chystala jedna skupina vedení pod dohledem sovětských
poradců (patrně s cílem svrhnout Jakeše a spol.). Ale pak se jim to kvůli
masivní reakci lidí poněkud vymklo...

Že to začalo diletantským pokusem o palácový převrat, je notoricky známo.
Stejně jako vazby těch amatérů na stejné týpky, vynesené „katastrojkou“.
Důvody ke spěchu byly na obou stranách. Gorbačov se topil v dluzích. V
Moskvě už nebyly k dostání ani sirky. O to víc vandroval po západních
metropolích škemrat o další úvěry výměnou za dárky na cizí úkor.
Nakonec handloval za pár miliard i celé země. Palácové převraty punktovali
nýmandi, nadržení dělat kariéru hlava nehlava. Ti zase spěchali, když se
jim doneslo, že se připravuje seriózní generační obměna. Ta by ty
tuctové hochštaplery minula velkým obloukem. A oni to věděli moc dobře.
Otázka stála na ostří nože: buď skutečná modernizace, nebo fanfarónská
kapitulace. Nýmandi na to první neměli, pro vlastní kariéry však byli
schopní úplně všeho. Lepší pimprlata si hráči v pozadí, inscenující
Maltu místo Jalty, přát snad ani nemohli.

Jakeš (a také tehdejší ministr obrany) chtěli podle vyjádření Vasila
Mohority listopadové demonstrace řešit čínskou cestou a poslat na ně
armádu. Je to pravda, slyšel jste o tom?

Kdokoli byl tehdy „u dřezu“, je vůči podobným nesmyslům imunní. Pokud
je přesto šíří i po 27 letech, nutně si koleduje o otázky hodně na tělo.
Například zda neměl v idiotské habaďůře, inscenované za zády
tehdejšího vedení země, prsty i on sám. Miloš Jakeš žádné silové
řešení neprosazoval. A nebýt zákeřného podrazu s „mrtvým studentem“
na Národní třídě, k žádným mocenským zásahům by ani nebyl důvod. Ta
špinavost spustila celé domino „dirty tricks“, následující hned nato.
Miloše Jakeše to zaskočilo stejně jako 1,7 miliónu ostatních členů KSČ.
Nakolik v té situaci obstálo politické a státní vedení země, je na jinou
diskusi. Jen hříčkou brutální manipulace však byla i většinová
veřejnost. Plebejská hospoda v tom má jasno už dávno.

Co se týče Václava Havla jako lídra, Mohorita si myslí, že se na jeho
jméně (asi bez jeho vědomí) dohodli Američané se Sověty. Je to možné?

Do jaké míry se šejdíři z obou stran dohodli dopředu, vědí jen oni sami.
Z té východní mám na mysli „Sověty“, a ne Sověty. Ti v uvozovkách už
tehdy v Moskvě tahali za delší konec. O to víc hráli s lidmi, kteří je
měli omylem stále za Sověty, skořápky. Takže je třeba agitovali za
Dubčeka – aby ti, kdo ho v dobré víře zkoušeli prosadit, zjistili už za
pár hodin, že „Sověti“ pokoutně straní variantě Havel. Kufr se z toho
zvedá dodnes. Tak jako ze spousty jiných křiváren, kterých se tahle parta
neštítila.

Potom dle Mohority nastoupila garnitura rudých ekonomů (Klaus a spol.),
kteří dělali privatizaci jako v Rusku a se kterými Havel nic nezmohl. „O
tom, že to bylo řízeno z Ruska, vůbec nepochybuji. A nepochybuji o tom, že
to řídila KGB. A to proto, že věděla, že jim to nevyšlo, a že budou
vládnout jinak,“ sdělil. Jak to vidíte vy?

Vasil by měl raději ke zpovědi, jak to od chvíle, kdy se stal prvním
tajemníkem ÚV KSČ, bylo s „privatizací“ majetku KSČ (a SSM jakbysmet).
Kde skončily mraky peněz ze stranických příspěvků – při oněch 1,7
miliónech členů a 2–4 procentech z platu každého člena to byly značné
sumy. Kam zmizely stovky obrazů, plastik i jiných artefaktů po stranických
sekretariátech.

A také proč se jaktěživ neuplatnil argument, jenž asi leckoho šokuje.
Drtivá většina krajských a okresních výborů KSČ sídlila desítky let ve
velmi skromných prostorách. Lépe na tom byl i odštěpný závod kdejakých
šroubáren. Nové stranické sekretariáty se začaly stavět až zhruba od
poloviny 70. let. Některé sice možná opravdu zbytečně načančané, zato
však za peníze z vlastních příspěvků. KSČ každý z nich hned po
dokončení převáděla na stát. Vasil Mohorita a jeho svazáci, které si
přivedl do čela stranické ekonomiky, je „vrátili všemu lidu“. Hájit
kolektivní investice členů strany je nenapadlo.

Teď se zeptám na žhavou současnost. V USA vyhrál Donald Trump. Není
paradoxní, že jako velmi bohatý podnikatel získal hlasy i řady zchudlých
dělníků, na rozdíl od, na americké poměry, levicové kandidátky? A není
něco podobného u nás s Andrejem Babišem?

Levicovější byl jen Bernie Sanders. „Killary“ prosazovala „strana
války“ a sociálního darwinismu, pobuřujícího i svým „lidskoprávním“
žvaněním. Stává-li se magnetem těch, koho pracka trhu dusí nebo rovnou
vyhazuje z kola, miliardářský cirkus, je to paradox všech paradoxů. Hlavně
však žlutá karta všem, kdo ty, koho decimuje právo silnějšího, mají
oslovit zleva.

Nečeká Evropu něco jako pravicová revoluce, že ve volbách začnou
vyhrávat pravicoví radikálové? A je ohrožena existence Evropské unie?

Evropská unie páchá harakiri sama. Makají na tom její vlastní „elity“.
Pravicová „revoluce“ je kočkopes, pro nějž má latina decentní obrat
contradictio in adiecto. Šance má jen tam, kde stihla impotence síly levice.
Kde ne a ne pochopit, že na ni lidé mají prostě jiný metr, než na všechny
ostatní. Že od ní nečekají supliky k tomu, co právě sesmolil vládní
ouřada, ale rozhodný boj za vymahatelná lidská práva. Ne v poloze
platonických hesel, z nichž nikomu nenaskočí ani vráska, ale úderů na
samy achilovky parazitního darebáctví.

Ti, co na takovou politiku nemají nervy, schopnosti nebo obojí dohromady, si
to umí zdůvodnit hned dvěma kolosálními moudry. Prvé je variací na „realismus“
otce Kondelíka. Druhé na snaživost zřízence Wagenknechta, umravňujícího
chudobinec v Poláčkově Okresním městě. Každého, kdo se jím vynucované
poslušnosti vzepře, shazují jako vykopávku dogmat, z nichž padá naftalín.
A sami ho tak úslužně předhodí na ránu mediím, majícím každou opozici,
která to myslí vážně a ne jen naoko, znectít a umlčet v samém zárodku.

V řadách evropské levice – i radikálně demokratických sil jinde – to
naštěstí začíná narážet na slibný odpor. Tím víc se každý, kdo to s
pokrokem myslí vážně, může spolehnout, že po něm zkorumpované
reprobedny půjdou jako roj vzteklých vos. Obnova levice, jež přijde s
programem skutečné emancipace – a promluví jím z duše většiny – však
alternativu nemá. Jinak nás pravicová „revoluce“ jako řemen mine jen
zázrakem.

Na závěr se zeptám na návrh skupiny poslanců (jsou mezi nimi i komunisté),
aby bylo trestné hanobení prezidenta. Je to podle vás správné?

Bylo to trestné za první republiky. A je to trestné i v řadě zemí, před
nimiž právě ti, kdo proti navržené novele teatrálně brojí, lezou po
břiše. Nejde přitom jen o hlavu státu. „Kavárna“ napadá výsledky
regulérních voleb. Snaží se je zvrátit nátlakem, negujícím samy základy
ústavního pořádku. Na to však příslušné paragrafy pamatují už teď.
Zprávy tajných služeb se hemží fabulacemi o jakýchsi temných intrikách
mocností, ležících na východ od nás. O tom, jak jsou tu demokratické
normy atakovány přímo před očima, však mlčí jako hrob. Zakázal jim snad
někdo konat podle zákona?

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
MO Sýrie o politice USA po zvolení Trumpa: sázíme na spojence, ne na
nepřátele

Změny ve vedení zemí Západu, mimo jiné v USA, nesmí ovlivnit státní
politiku Sýrie, která vsadila na své spojence, nikoli na nepřátele. V
interview pro RIA Novosti to prohlásil vedoucí oddělení informací
politické správy syrské armády, brigádní generál Samir Sulejman.

„Nebylo by správné spoléhat se na nějaké změny v západní politice nebo
na přeskupení v západních vládách. Vždycky je třeba spoléhat se na
vlastní síly a na své spojence, nikoli na svého nepřítele. Na nepřítele
je třeba se dívat právě jako na nepřítele, protože bude využívat všech
způsobů k tomu, aby vás přelstil a oklamal," řekl generál, když
odpovídal na otázku o možných změnách v politice Spojených států na
Blízkém východě, až se své funkce ujme nová administrativa.

„Náš lid i naše armáda jsou si naprosto jisté tím, že s ruskou podporou
se nám podaří této boj ukončit. Vítězství nad terorismem se stane
společným vítězstvím ruské a syrské armády," podotkl syrský generál.

„Vztahy mezi ruskými a syrskými důstojníky jsou nyní velice pevné — a
to nejen z vojenského hlediska, ale i z hlediska psychologického a
sociálního. Objevila se v nich i jakási duchovní stránka, tihle
důstojníci přece bojují proti terorismu ve jménu ochrany lidu obou zemí a
celého lidstva," řekl vysoce postavený syrský důstojník.

„Být bratry ve zbrani je jedním z nejposvátnějších projevů
mezilidských vztahů," uzavřel syrský generál.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Jak včera naložil uprchlíkům Viktor Orbán: Přinášíme více

Maďarský premiér Viktor Orbán včera u příležitosti 168. výročí
povstání Maďarů proti Habsburkům velmi ostře kritizoval přistěhovaleckou
politiku Evropské unie. Uprchlíky označil za nebezpečí pro křesťanské
tradice Evropy a představitele EU dále obvinil z toho, že chtějí zničit
národní státy.

„Evropa dnes není svobodná, protože se tady nesmí říkat pravda. Je
zakázáno říkat, že imigrace evropským zemím přináší kriminalitu a
násilí. Nesmí se nahlas říkat, že masová migrace představuje hrozbu pro
způsob našeho života, naší kultury, zvyků a křesťanské tradice. Masová
migrace je jako proud vody, který pomalu, ale jistě podemílá břehy.
Někteří v této souvislosti hovoří o humanitárních aspektech, ale
hlavním cílem migrantů je dostat pod kontrolu evropský kontinent,“ uvedl
Orbán ve svém projevu proneseném před budovou Národního muzea v Budapešti.

Maďarský premiér také konkrétně kritizoval plán Evropské komise na
přerozdělování migrantů v rámci členských zemí Evropské unie, který
vehementně podporuje například německá kancléřka Angela Merkelová. „Nemůžeme
připustit, aby stál Brusel nad zákony. Nedovolíme se tlačit do kouta jejich
kosmopolitní imigrační politikou. Nebudeme do naší země dovážet
zločinnost, terorismus, homofobii a antisemitismus, v jehož důsledku budou
hořet židovské synagogy,“ varoval maďarský premiér, který patří mezi
představiteli členských státu EU k hlavním kritikům Bruselu.

Současným představitelům EU také Orbán vedle neschopnosti čelit masivní
migrační vlně vyčítá, že se snaží EU přetvořit ve Spojené státy
evropské, které podle jeho názoru způsobí zánik národních států. „Je
nejvyšší čas, abychom začali bít na poplach a společně s našimi
spojenci tomuto záměru zabránili. Pokud chceme skutečně eliminovat masovou
migraci, musíme nejprve zastavit Brusel,“ konstatoval před tisíci svých
příznivců. Na shromáždění však byli přítomni i jeho odpůrci z řad
učitelů, kteří protestovali proti vládním reformám v oblasti školství.

Maďarský premiér jako jeden z mála evropských státníků absolutně
odmítá přijímat muslimské uprchlíky. Vláda v posledních měsících
přijala celou řadu restriktivních opatření, jejichž cílem je odradit
uprchlíky od vstupu do země. Vloni na podzim Maďarsko jako první vybudovalo
na své jižní hranici plot s cílem zastavit masivní migrační vlnu, v
rámci které zemí do Německa a Švédska prošlo již před 100 000 migrantů.
Za vztyčení plotu si maďarská vláda vysloužila ze strany evropských
politiků značnou kritiku, ale později některé země Maďarsko v tomto
směru následovaly.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
EU padesát let cíleně likviduje vlastenectví, tak čemu se divíte? Jana
Bobošíková zcela otevřeně hovoří o budoucnosti Evropy

CIVILIZACE A MY Uzavření schengenské hranice, při řešení uprchlické
krize, považuje za prioritní záležitost. Dále je někdejší
europoslankyně a novinářka Jana Bobošíková přesvědčená, že Evropská
unie je na konci své existence a zánik „bruselského diktátu“ by prý
přinesl České republice jen pozitiva. Kritizuje její „sociální
inženýrství“ odtržené od reality a tvrdí, že Evropa po dobu 50 let
cíleně likvidovala vlastenectví a úlohu národních států. O strašení
Ruskem pak říká, že je to především omezování naší
konkurenceschopnosti na světovém trhu.

Hradní zahraničně politický expert Hynek Kmoníček tvrdí, že v migrační
krizi jde Evropě o existenci. A není sám: I Donald Tusk hovořil o možnosti
rozpadu EU coby pravděpodobnějším, než kdy jindy. Tak tedy: Schengenský
prostor, euro a EU jako taková. Čemu z toho hrozí rozpad, rozklad, významné
okleštění?

Všemu. A už dlouho. To ale není novinka. A ani to neznamená, že takové
změny jsou hrozbou. Evropská unie měla ambici být nadnárodním státem se
svou vlajkou, hymnou, měnou, prezidentem, parlamentem a vládou. Desetiletí
tuto ambici politici silově tlačili bez ohledu na ekonomickou a sociální
realitu členských zemí. Nyní je zřetelné, že král je nahý. EU není
schopná dát občanům pocit bezpečí, ohrožuje plody jejich práce, staví
proti sobě členské země, upřednostňuje vybrané skupiny před ostatními
občany. Korumpuje sociálními dávkami, kvůli kterým se nevyplácí pracovat
a dotacemi, které brzdí podnikatelskou soutěž. Evropa má za sebou 50 let
likvidace svých vlastních hodnot cestou prosazování multikulturalismu,
odmítání potřeby víry, potlačování úlohy národních států a
vlastenectví, likvidace důležitosti rodiny jako základního článku lidské
společnosti. V rodných listech v některých státech EU již nepíšeme otec
a matka, ale rodič 1 a rodič 2. Taková EU nemůže držet pohromadě. Není
to novinka, ví se to léta. Akorát to tzv. evropské elity neříkají nahlas.
A ti, kteří to říkají, jsou umlčováni. Migrační krize tento stav jen
obnažila. Nic víc. Rozostření hodnot, které tvořily základ jednotlivých
společenství na území EU, znemožňuje vytvořit systém pro přijetí a
klidné soužití milionů lidí z úplně jiných kultur. Pokud se EU nezmění,
nezačne věci nazývat pravými jmény a hledat skutečná řešení odvozená
od nynějšího stavu věcí a reálných možností, to znamená, pokud se
nevrátí od vnuceného sociálního inženýrství ke skutečné svobodě a
demokracii, pak bude zle. Čekají nás nevraživost, spory, podrazy a možná i
krveprolití.

Pro některé by rozpad EU byl katastrofou, pro některé požehnáním.
Dovedete si představit lepší Evropu bez EU? Jak by naše země dokázala
hospodářsky obstát? Stala by se „kořistí Ruska“, jak slyšíme v
podstatě pokaždé, když se o rozpadu Unie mluví?

Kdyby v sobě evropské elity našly pokoru, odpovědnost a odvahu vrátit se
například k Messinské deklaraci, která jako základ Evropského
společenství uvádí čtyři svobody (volný pohyb osob, zboží, služeb a
kapitálu), tak by EU měla šanci. Stávající EU se svojí strukturou
selhává při řešení vnitřních i zahraničních, ekonomických,
politických i právních problémů, selhává uvnitř svého území,
selhává na svých hranicích i selhává v mezinárodněpolitickém prostoru.
Je na konci své existence. Zánik současného nesmyslného bruselského
diktátu by přinesl České republice jen pozitiva. Naše země je ekonomicky
silně propojená s ekonomikou Německa, které historicky vždy spolupracovalo
s Ruskem, protože z toho měly vždy oba státy ekonomický benefit. I touto
cestou jsme, ať už chceme nebo nechceme, propojeni s Ruskem. Vzpomínám si na
ostré debaty o energetické bezpečnosti EU, kde uprostřed těchto debat si
Německo za zády celé EU vyjednalo dohodu s Ruskem o plynovodu Nord Stream.
Podobně se bez ohledu na tolik proklamovanou společnou politiku zachovala i
Itálie. Komické bylo, jak se všichni divili, že předseda vlády Německa
Gerhard Schroeder se několik týdnů po ukončení mandátu stal předsedou
dozorčí rady projektu Nord Stream, kde měl většinu ruský Gazprom.

Bát se, že se staneme kořistí Ruska je strašení, které omezuje
konkurenceschopnost naší země. My musíme i v budoucnu využívat potenciál,
který i tato země bude poskytovat, stejně jako země jihovýchodní Asie,
Jižní Ameriky nebo Afriky. Nesmíme se bát využít naší pozice uprostřed
Evropy, využít potenciál našeho průmyslu, schopnost spolupracovat s
Německem i geopolitickým prostorem USA i Ruska. Je naivní neočekávat, že
Německo, Rusko nebo USA nemají své geopolitické zájmy, které vždy
prosazovaly i prosazovat budou.

Francie, Británie, Dánsko, Nizozemí, Maďarsko, Polsko... Ve všech těchto
zemích existují nyní výrazné politické síly, které se odklánějí od
hlavního proudu evropského myšlení. Snaží se o vystoupení svých zemí z
EU, případně navázání větší spolupráce s Ruskem. Měl by se Brusel
některých z nich obávat? Kterých nejvíc?

Současný hlavní proud evropského myšlení je jasný: kdo nejde s námi, jde
proti nám. Zametání problémů pod koberec, umlčování jiných názorů,
nálepkování, úskoky, lsti. Tlak na opakovaná referenda „při špatném
výsledku“, popřípadě úplný zákaz referenda o členství země v EU.
Cenzura, trestní stíhání za názory – to je hlavní proud evropského
myšlení. Bruselské špičky a jimi masírované hlavní politické síly se
ve vámi uváděných zemích dlouhodobě odkláněly od myšlení národů
Evropy a propagandisticky tlačily cosi, čemu říkaly hlavní evropský proud.
Nejmenším společným jmenovatelem tohoto proudu byla sociálně inženýrská
snaha unifikovat v EU takřka všechno a podle taktovky byrokratů diktovat
státům, firmám, rodinám i jednotlivcům. Během svého mandátu v Evropském
parlamentu jsem byla denně svědkem událostí, které jasně ukazovaly, že
byrokraté v orgánech EU se úplně vzdálili myšlení velké části obyvatel
členských zemí EU.

To, co nazýváte hlavním proudem evropského myšlení, je elitářskou
záležitostí pár stovek skvěle placených byrokratů, politiků a
novinářů, kteří chtějí ostatním vnutit svou představu fungování
světa, a to bez ohledu na reálný život i na skutečné problémy lidí. Je
to nebezpečná pseudoideologie, vzdálená běžnému životu a tlačená
prostřednictvím lží, polopravd a překrucování faktů, která následně
způsobuje vznik protestních politických sil. Brusel strkáním hlavy do
písku a tupým prosazováním své ideologie jenom podporuje vznik opozičních
politických proudů v EU.

Nové politické síly v členských zemích EU často jen reagují na
skutečné potřeby a problémy občanů evropských zemí. Ne všechna nová
politická hnutí jsou nebezpečná. Ano, z pohledů eurobyrokratů a
samozvaných elit uvnitř jednotlivých států ignorujících skutečné
potřeby a obavy občanů, jsou nové strany ohrožením jejich světa. Není
otázkou Bruselu, zda se má těchto skutečně demokraticky zvolených
představitelů ve svobodných volbách obávat. Je to odpovědnost vlád,
každé konkrétní země, jak se dokáže na volání po reformě EU ze strany
svých občanů prosadit v Bruselu a EU změnit. Premiéři Orbán i Cameron
prokazují, že to možné je.

Liberálně orientovaní pozorovatelé vybízejí k začlenění co
největšího počtu migrantů do Evropy, „jestřábi“ naopak varují před
nepokoji či občanskou válkou, kterou „neevropané“ v Evropě vyvolají, a
před kriminálními a sociálními problémy. Zaměstnavatelské svazy
považují imigraci za produktivní, někteří ekonomové však varují, že
pracovních míst, hlavně nekvalifikovaných, bude v budoucnu ubývat a
imigranti budou zátěží. Tak co je tedy v tomto směru pro Evropu dobré?

Evropská unie nemá mechanismus k začleňování migrantů do Evropy. Každá
země Evropy, každý region Evropy má svoje specifika, své normy, svůj jazyk,
svoji převládající víru, a proto vytvářet unifikovaná pravidla pro
začlenění migranta pro Paříž a Trnavu bude velký problém. Desetiletí
pěstovaná zničující a nereálná politika, postavená na zastírání
skutečných problémů v EU i v zahraniční politice, znemožňuje EU
vytvořit tvrdá jasná pravidla pro přijetí nebo návrat každého z
migrantů.

Proto nepokoje, extremismus a snížení bezpečnosti občanů na ulicích ve
státech EU jsou nevyhnutelným důsledkem. Technologický pokrok vede k tomu,
že ekonomický růst je dnes možný i bez masivního růstu pracovních míst.
Současně dochází ke stárnutí obyvatel a odchodu z produktivního věku do
kolabujících penzijních systémů. Teoreticky, na papíře, skutečně
migranti mohou pomoci tento problém řešit. Všichni ale víme, že gramotnost,
vzdělanost a pracovní návyky v zemích, odkud pochází většina těchto
běženců, jsou výrazně horší než v Evropě. I proto je jejich masové
začlenění opět jen sociálně inženýrským snem. I na nejméně
kvalifikovanou práci potřebujeme, aby tito migranti měli základy českého
jazyka. Nedokážu si představit, že se budou učit 23 jazyků Evropské unie,
aby mohli dělat nekvalifikované práce. Opět je toto pouze teoretické
tvrzení, které je v rozporu s reálným životem. Dnes jsme svědky, že
mnohé z dětí migrantů, které se již narodily v Evropě, neovládají jazyk
té evropské země, kde se narodily. Uvnitř velkých zemí EU – Francie,
Německa – totiž existuje dostatečně široká infrastruktura jak
vzdělávací, tak pracovní, která jim umožňuje vyhnout se používat jazyk
a kulturu země, kde se v Evropě narodily.

Jak hodnotíte slovenské parlamentní volby a jejich možný přesah do Evropy?
To znamená, jestli je i v jiných zemích možný podobný vzestup
extremistických stran. Podle Anne Applebaum jsme jen dva nebo tři špatné
kroky vzdáleni od konce NATO, EU a možná i liberálního řádu, jak jsme ho
znali. Můžou třeba úspěch Marine Le Pen a odchod Británie z EU vyvolat
zemětřesení s důsledky, o nichž Applebaumová hovoří?

Výsledek voleb na Slovensku je svobodným a demokratickým vyjádřením vůle
občanů. Snahy agentur na průzkum veřejného mínění a politického
establishmentu Slovenska, manipulovat vůlí občanů, selhaly. Demokracie
zafungovala. Jsem ráda, že uvnitř Slovenska je ještě demokratický proces
možný. Říkám to proto, že pokud vůle občanů ve Francii, v Irsku nebo
jinde vyjádřená v referendech neodpovídala potřebám bruselských ideologů,
museli si voliči volby zopakovat, aby „pomýlení“ voliči přišli k „rozumu“.
To považuji za likvidaci demokracie. Pokud volby vynesly do parlamentu i
fašizující stranu, stavějící svojí symbolikou i projevy na dědictví
fašistického Slovenského státu, je to zodpovědnost stávajících
politických stran i celého establishmentu, včetně medií. Neefektivně
reflektovali na potřeby občanů, neřešili podle mínění svých voličů
dostatečně problémy s korupcí i ochranou národních zájmů Slovenska. Fakt,
že 22 procent prvovoličů volilo právě tuto fašizující stranu, považuji
i za selhání lidí v mé generaci, tedy rodičů těchto mladých lidí.
Často se zapomíná, že svoboda a demokracie se nedědí z generace na
generaci, že to nejsou hodnoty samozřejmé, ale že se za ně musí bojovat.

Ano, k podobnému vývoji bude docházet i v jiných zemích ze stejných
důvodů jako na Slovensku. Marine Le Pen odstranila ze svého programu i svých
vystoupení řadu extremistických názorů a plně reflektuje vůli podstatné
části voličů. Já vidím více nebezpečí pro Evropu a demokracii v
pokračující ignoraci myšlení a problémů občanů stávajícím
establishmentem a Bruselem. Je čas, aby politické strany zahodily ze svého
programu ideologizaci Bruselem a pracovaly s reálnými názory svých voličů.
Pokud se tak nestane, budeme svědky nárůstu extremismu i ohrožení
základních pilířů současné Evropy.

Ve zmíněných volbách na Slovensku se dostal do vyšší politiky rekordní
počet menších stran, včetně krajně pravicové ĽSNS Mariána Kotleby,
kterou dokonce prezident Zeman označil ve svém prohlášení za fašistickou.
Domníváte se, že by to příští rok mohlo u nás dopadnout stejně, v
reakci na problémy s migrační a finanční krizí?

Ani Slovensko a ani Česká republika nejsou zatím nijak dotčeny stávající
migrační krizí. Proto svalovat vinu za vzestup popularity nových hnutí nebo
dokonce fašizujících stran na migrační krizi je falešná výmluva
politického establishmentu v obou zemích. Politika Bruselu a jeho
přisluhovačů uvnitř národních států, která vede k potlačování
hrdosti občanů na svůj stát, na státní symboliku a specifickou kulturu
uvnitř té které země a jejich snaha zaměnit tyto hodnoty za nikým
nepochopenou evropskou identitu, vede přirozeně k druhému extrému – k
nárůstu nacionalismu.

Nedostatečné prosazování vlastenectví ve výchově i ve vzdělávání,
nenahradí patos vítězství našeho národního týmu v hokeji nebo ve fotbale
nebo v individuálních sportech. Žít hrdými tradicemi národa, předávat
mladé generaci hrdost z úspěchů, které byly historicky dosaženy a
nezakrývat i chyby, kterých jsme se dopustili, to není nacionalismus, jak se
nám politici a Brusel snaží vnutit, ale vlastenectví, potřebný
patriotismus, který je jediným zdravým základem pro mezinárodní
spolupráci.

Pokud establishment bude toto pomíjet a média potlačovat, bude i nadále
růst extrémní nacionalismus.

Co čekat od výsledků nedávno uskutečněného summitu EU – Turecko?
Někteří publicisté to nazývají summitem poslední záchrany. Vidíte
nějakou možnost efektivní dohody? Ministr obrany Stropnický to nazval
čekáním na zázrak.

Ano, lze plně souhlasit s ministrem Stropnickým, že to je čekání na
zázrak. Summit zatím nic nevyřešil. Proč politici EU před jednáním
nejdříve neuzavřeli hranice EU, neudělali je neprostupnými pro vlny
nelegálních migrantů a teprve poté nezasedli za stůl s představiteli
Turecka k jednání o otázce, jak pomoci migrantům na jeho území? Nyní
stačí prezidentu Erdoganovi jen snížit ochranu svých hranic a Evropa bude
prožívat ještě větší vlnu migrace bez schopnosti ji zastavit na svých
hranicích. Uzavření hranice EU považují za prioritní – a tam je odvaha
politiků EU k tomuto kroku minimální.

Sám fakt jednání s nynějšími představiteli Turecka o poskytnutí
finančních prostředků stávajícím politikům považuji za problematický.
Připomínám slova prezidenta Erdogana, pro kterého je demokracie jen „tramvaj
do konečné zastávky“, kde je možné z ní vystoupit. Je třeba si také
uvědomit, že zatím nikdo nevyvrátil tvrzení o Erdoganově napojení na
příjmy z prodeje ropy Islámského státu. Dále je také obviňován z
potlačování svobody slova, likvidace nezávislého deníku, z tvrdého
vystupování proti demonstracím, z ekonomického mobingu nespřízněných
osob a podobně.

Téměř polovina občanů Turecka si přeje okamžitý odchod prezidenta
Erdogana a jeho blízkých od moci. A my, státy EU, se necháváme těmito
nedemokratickými představiteli Turecka vydírat kvůli migrační krizi
vyvolané naším vměšováním do vnitřních problémů arabského světa. To
není dobré pokračování řešení migrační krize.

Do České republiky míří čínský prezident na několikadenní návštěvu.
Mluví se o historické události, Miloš Zeman ho dokonce jako prvního
prezidenta pozve do Lán, jak řekl nedávno pro PL. O rozruch se postaralo i
schvalování dohody mezi Prahou a Pekingem kvůli části o politice jedné
Číny včetně Tchaj-wanu. Jak na to pohlížet? Můj pohled je jednoznačný.
Pokud z toho poplyne jasná ekonomická výhoda pro české firmy a jejich
zaměstnance a pro státní rozpočet, je třeba takového partnera přivítat.
V případě Číny se o její zájem ucházejí všechny mocnosti světa.
Stačí se jen podívat, kolikrát za poslední léta byla v Číně kancléřka
Merkelová a oficiální delegace Německa nebo Francie. Proč my, nevelká, ale
průmyslová země, máme zůstat v pozadí?

V Sýrii bylo dojednáno příměří, kterému nikdo příliš nevěří.
Západ obviňuje Rusko z brutálního postupu majícího za cíl udržet za
každou cenu u moci Bašára Asada. Rusko zase obviňuje Turecko z podpory
Islámského státu a naznačuje, že by Západ, Turecko a Saúdská Arábie v
rámci „plánu B“ mohly obsadit části Sýrie. Kde je pravda? A hlavně,
kde je budoucnost válkou ničené Sýrie?

Ano, je nepopíratelným faktem, že Rusko cestu podpory prezidenta Asada vidí
jako klíč k řešení situace v Sýrii. Netřeba ani zakrývat, že podpora
opozice v Sýrii ze strany naší části západního světa vedla k rozpadu
Sýrie, k nástupu teroristického Islámského státu a celé řady místních
skupin bojujících proti sobě a rozkládajících Sýrii. Vnitroislámský
konflikt mezi odlišnými směry islámu, podporovaný různými částmi
islámského světa, dělá situaci nepřehlednou pro běžného voliče. Spory
uvnitř arabského světa a geopolitické zájmy Evropy, USA a Ruska vedly k
likvidaci Sýrie. Její obnova bude dlouhým procesem, stejně jako v případě
likvidace Libye. Zřejmě ani hranice států se již nevrátí do té podoby,
jak je známe z období před konfliktem.

Šíří se spekulace, zda Vladimír Putin bude znovu kandidovat. Západní
média konstatují, že dokázal veřejnost ošálit natolik, že opozice nemá
žádné šance. Co soudit o situaci v Rusku do budoucna i s přihlédnutím ke
vztahům Ruské federace se Západem?

Rusko je nyní v souvislosti s pádem cen ropy, s ekonomickými sankcemi a na
základě svých vlastních strukturálních problémů, ve složité situaci.
Má ale za sebou mnoho let růstu, posilování ekonomické úrovně,
posilování příjmů obyvatel a zvyšování životní úrovně. Nyní pro
jeho občany končí na nějakou dobu tučná léta. Prezidentu Putinovi se
podařilo obnovit v občanech hrdost na Rusko. Mnozí občané po připojení
Krymu k Rusku nadšeně od srdce hovoří o „znovuzrození Ruska“. Tento
nesporný fakt po zimních olympijských hrách, po připojení Krymu, po
angažmá ve válečných sporech na východě Ukrajiny, po aktivní
zahraniční vojenské účasti Ruska v Sýrii, vedou občany Ruska k
posilování hrdosti na svou zem a k podpoře prezidenta Putina a vymazávají
reálné šance na úspěch jakékoli možné současné opozice.

Výrazné prosazování geopolitických zájmů Ruska mezi slabými politiky
Evropy a USA nahrává ruské národní hrdosti a tvoří základ pro
zvládnutí období, kdy v souvislosti s vnitřními ekonomickými problémy
budou mnohé vrstvy obyvatel trpět zhoršením životní úrovně. Současně
sebevědomá zahraniční politika Ruska neusiluje o rozvoj aktivních
ekonomických vztahu se Západem, minimálně do té doby, pokud západní země
nezruší, nebo alespoň neuvolní, ekonomické sankce proti Rusku. Přesto
Rusko zůstává součástí globální ekonomiky, je závislé na vývozu
surovin a stojí za to se na něj dívat do budoucna jako na ekonomického
partnera. Nynějším heslem Ruska již není jen náhrada sankcionovaného
importu, ale nově i exportní orientace. Problémy s růstem nákladů v
Číně a proti tomu prudká devalvace rublu, geografická blízkost Ruska k
Evropě i Americe, dělají do budoucna z této země potenciálního vývozce
mnoha produktů, které jsme byli zvyklí dovážet z Číny. To ovšem bez
spolupráce se Západem přes hrdá prohlášení ruských politiků nepůjde.
Předpoklady k takové otevřenosti z obou stran zatím nejsou.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Porošenkův poradce promluvil o nepodařeném útoku ukrajinské armády

Poradce ukrajinského prezidenta a ministra obrany Jurij Birjukov okomentoval na
Facebooku akce 58. brigády ukrajinské armády, jejíž vojáci se pokusili o
útok na pozice Luhanské lidové republiky na hraniční čáře na Donbasu.

„Nebyl to útok. Můžu o tom mluvit pouze nespisovně. Byla to iniciativa
velitele roty, který si zřejmě shlédl příliš mnoho reportáží o čistce
dvou osad v šedé zóně Svetlodarského oblouku. A začal toužit po slávě.
A tak tam polezli. Samotný organizátor zahynul jako první. A zahubil lidi.
Nikdo ani nepochopil, proč tam vůbec lezli," napsal Birjukov v odpovědi na
komentáře uživatelů.

Jeden z raněných ležel v zákopu den a noc, pak ho našli domobranci LLR a
dopravili do nemocnice v městě Kirovsku. „Jeho spolubojovníci ho tam
nechali umírat a jen díky našim vojákům byl hospitalizován a zůstal
naživu," vysvětlil Maročko.

Řekl, že ukrajinští vojáci zahájili palbu z velkorážních kulometů a
minometů, aby přikryli evakuaci mrtvých a raněných. „Sledovali jsme útok
nepřítele a připravili jsme se na odrážení jeho provokace," dodal
zástupce obranného úřadu LLR.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zničené čínské vlajky: Neofašismus, ubohost. Žena mu nedala, tak se
ukojil takto. Sekta TOP 09 nemá program, tak předvádí buranství. A ještě
mnohem více...

Poničení desítek čínských vlajek, které byly po Praze vyvěšeny v rámci
chystané návštěvy čínského prezidenta, zvedlo velkou vlnu emocí. A to i
mezi politiky. Většina námi oslovených politiků tento čin odsoudila a
mnozí ho značili za vandalismus. Pro Parlamentnilisty.cz se v tomto smyslu
vyjádřili například Jaroslav Foldyna, Jan Hamáček nebo Zdeněk Ondráček.
Karel Schwarzenberg naopak sdělil, že ostuda a vandalismus to není, ale
spíše provokace a protest a to proti okázalému vítání diktátora.

Mnozí politici si servítky opravdu nebrali. Za vandalismus označil incident
například Zdeněk Ondráček z KSČM. Řekl také svůj názor, co by v tomto
směru bylo snad možné označit za legitimní protest.

„Pokud by tato osoba, ale zde bych spíše řekl skupina osob, šla na
určité místo, třeba podél tratě, kudy kolona pojede a tam svůj nesouhlas
verbálně nebo transparentem vyjádřila. Tak jako to dělali jiní třeba v
případě nesouhlasu s průjezdem konvoje americké armády,“ řekl
Ondráček a dodal, že to, co se stalo, prokazuje neochotu, možná i
neschopnost určité skupiny obyvatel k toleranci jiného názoru. „Je třeba
si uvědomit, že od útoku na majetek není daleko k útoku fyzickému,“
míní Ondráček.

Velmi silně se do těch, kteří vlajky poničili, opřel také například
Stanislav Grospič. „Myslím si, že je to vandalismus, primitivismus
hraničící až s neofašismem. Je to ostuda, která vůbec nevyjadřuje
toleranci názoru.“

„Je to vandalismus, o tom není pochyb,“ sdělil Jaroslav Foldyna a opřel
se i do TOP 09. „Je to i politické buranství, na které ze zoufalství
vsadila TOP 09. Bohužel je to i ostuda, nicméně pouze a jenom politiků této
dnes již politické sekty bez programu,“ vyjádřil se a dodal, že snad
jediným jejich programem je antizemanovství.

„Pokládám to za vandalismus,“ vyjádřil se k poničení vlajek stručně
Jan Hamáček. Za vandalismus a zbytečnost to pak také označil Marek Černoch.
„Čína se stává ekonomickou velmocí a naším cílem je prosperující
Česká republika a obchodní možnosti pro naše firmy. Před návštěvou
čínského prezidenta je tento čin jen ostudou České republiky,“ míní
Marek Černoch.

Ničení cizího majetku, nebo protest proti vítání diktátora?

Že se nejedná o ostudu a dokonce ani o vandalismus, se domnívá Karel
Schwarzenberg. „Ostuda a vandalismus to není, spíše provokace a zajisté
protest. Když se příliš okázala vítá diktátor, tak to vyvolává
pochopitelné reakce,“ míní Schwarzenberg.

Naopak za vandalismus považuje poničení vlajek Tomáš Zdechovský. „Legitimním
protestem neničíte cizí majetek. Pokud někdo s návštěvou nesouhlasí,
existují tisíce způsobů, jak svůj nesouhlas vyjádřit,“ říká Tomáš
Zdechovský. „Je to takové české. Škoda, že se nedozvíme jméno toho
hrdiny,“ přidává svůj názor ohledně incidentu s vlajkami i Jaroslav
Kubera.

O rádoby „hrdinovi“ promluvil i Jaroslav Doubrava. „Je to vandalismus, a
také ubohost nejvyššího kalibru. Co to je za hrdinu, že se sníží pod
pláštíkem anonymity k takovému hanobení státního symbolu?“ ptá se
senátor a dodává: „Nesnáším ‚hrdiny‘ schovávající se za anonymitu!
Je to i ostuda. Nejen jeho, je to ostuda nás všech. Jenže čemu se můžeme
divit, jestliže pro naše soudy není trestné zhanobení symbolu prezidenta a
jeho sídla magory Ztohoven? I když ani ti se alespoň pod pláštík noci,
který by je schoval, neuchýlili. Myslím si, že to není jediná sprosťárna,
která nás od těch, kterým zlepšující se vztahy s Čínou vadí, čeká.
Věřím ale, že nad to se čínský prezident dokáže povznést,“ doufá
Jaroslav Doubrava.

Od vajíček po vlajky

Tomio Okamura promluvil v souvislosti s poničením čínských vlajek o
pravdoláskařích. „Je to projev extremizace takzvaných pravdoláskařů,
kteří v odporu vůči prezidentovi používají stále silnější formy –
od vajíček až k ničení cizích státních vlajek – a teď je to hlavně
na médiích, zda nenávist vyhrotí až k nejhlubším násilnostem pod vlajkou
takzvaného občanského odporu proti hlavě státu, jako třeba na Ukrajině,“
sdělil Okamura a zamyslel se nad tím, co by se stalo, kdyby někdo poničil
americkou vlajku.

„To by byl podle našich zmanipulovaných médií extremismus, když je to
čínská vlajka, tak je to občanský odpor. Pro mne to je jen další signál
radikalizace malé části veřejnosti pod vlivem médii, kdy je vytvářen
pocit, že tu je na jedné straně ta správná demokratická fronta, a proti
ní proruští nedemokraté.

Pravda je však jiná. Takzvaní pravdoláskaři bohužel dospěli do bodu
nenávisti a negace všeho, a jsou ve svém boji absurdně nedemokratičtí,
netolerantní a nenávistní. I na demonstracích vidím, že se extremisticky a
násilně chovají právě jen tito pseudodemokraté i s nimi spřízněná
média potlačující svobodu slova, potlačující jiné názory s tím, že
jen ten jejich jediný je legální a správný – teď mluvím o celé této
názorové frontě., která je sice početně malá, ale má většinu v
pražských ústředních redakcích celostátních médií a tak má sílu
rozeštvávat národ,“ sdělil svůj názor Tomio Okamura a pokračoval: „Výsledkem
jsou útoky vejci na prezidenta, nebo ničení vlajek Číny. Přitom jedním z
největších dlužníků i jedním z největších byznysových partnerů
Číny jsou USA – země, která tyto radikály, kteří rozeštvávají
společnost, financuje prostřednictvím různých fondů,“ ukončil Okamura.

Ostuda pro ČR?

Vojtěch Filip poukázal na to, že například ve Velké Británii se při
návštěvě čínského prezidenta rozhodně nic takového jako u nás nedělo.
I on označil poškození vlajek za vandalismus. „Považuji to také za znak
morální nedostatečnosti autora, který poškodil nejen vlajky, ale i jméno
České republiky v civilizovaném světě,“ dodal Vojtěch Filip.

Proč totéž nedělají lidé ve velké Británii nebo v USA, kam také
zavítal čínský prezident, se ptá i hejtman Jihomoravského kraje Michal
Hašek. „Zneuctěním vlajky jiného státu se může uspokojit pouze
primitivní idiot, to nemá nic společného s demokratickým vyjadřováním
jiného názoru. Je to vandalismus a ostuda Prahy a České republiky,“
přitvrdil Hašek. To, že je to ostuda, se domnívá i poslankyně Kateřina
Konečná. „Je to vandalismus a ubohost. Nicméně vzhledem ke kampani, kterou
započal starosta Prahy 6, se dalo očekávat, že se najde pár jeho
posluhovačů. Je to ostuda,“ vyjádřila se Konečná.

O Číňana zřejmě nešlo….

Že šlo zřejmě o pouhý vandalismus, se domnívá Jiří Koskuba. „Hlavně,
v dnešní době již opravdu žádná odvaha. Pochybuji totiž, že šlo o
Číňana, kterého se tamní režim opravdu mohl dotknout. To ti naši
západní takzvaní bojovníci za lidská práva přímo i nepřímo mohou za
veškerý chaos, který v současnosti Evropě vládne,“ sdělil.

Co si o tom, kdo poničil čínské vlajky myslí, vyjádřil velmi osobitě i
jihočeský hejtman Jiří Zimola. „Frustrace je hrozné prokletí. Žena mu
nedala, šéf ho seřval a ten nešťastník ze všeho viní Čínu. Snad ho to
uspokojilo a jeho duše našla klid,“ sdělil svůj názor Jiří Zimola.
Velmi stručně pak odpověděl Pavel Bělobrádek. „Motivaci autora neznám,“
sdělil. Za ryzí vandalismus označil ničení vlajek i Stanislav Huml. „Ač
si nemyslím, že mohutné osazení vlajkami byl vhodný krok, pomalování a
ničení vlajek je ryzí vandalismus,“ řekl.

Co dělala policie?

Jiný úhel pohledu na to, co se v noci ohledně vlajek stalo, nabídl senátor
Jan Veleba. „Dívám se na to dvojím úhlem pohledu. První úhel pohledu je,
že tento způsob ničení cizí státní vlajky a ještě k tomu v noci, je
podle mého názoru naprosto nepřijatelný druh protestu, dá-li se to
protestem nazvat,“ řekl Jan Veleba a rovnou se zeptal, co vlastně v tu dobu,
kdy k poničení vlajek došlo, dělala policie.

„Druhý můj úhel pohledu je, že jestliže se poničilo takové množství
vlajek, třeba v tak dlouhé ulici jako je Evropská třída, tak se ptám, jak
mám zrovna v těchto dnech brát prohlášení například ministra vnitra, s
tím, že policie je připravena zkrátka a dobře čelit terorismu, nebo
všechno toto hlídat… prostě, že jsou připraveni. Podle mého názoru tady
ta noc ukázala, že nejsou připraveni vůbec na nic a že jsou to jenom
prázdné fráze. Že je to jenom ve dne na ozdobu pár policistů, kteří
drží samopaly na letišti a někde v centru Prahy. Ale skutek utek´…“
řekl senátor Veleba.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Erdogan: Jaká demokracie? Všichni jsou teroristi!

Turecký prezident Recep Tayyip Erdoğ zopakoval svou výzvu k rozšíření
definice "terorista", aby zahrnoval i příznivce terorismu a zároveň vyzval k
nesmiřitelnému boji proti militantům z PKK.

"Pokud stát neudeří svou železnou pěstí na hlavy teroristů, bude nás to
bolet každý den. Tato otázka nemá vůbec žádný vztah k lidským právům,
svobodě myšlení, svobodě tisku a demokracii. Ti, kteří používají tyto
pojmy spolu s "terorem" a "teroristami" by měli vědět, že mají na svědomí
krvácení našeho státu, "uvedl Erdogan na setkání s okresními
funkcionáři v Ankaře.

"Pro nás už tato slova nemají absolutně žádnou hodnotu. Ti, co v boji
proti terorismu stojí na naší straně, jsou našimi přáteli. Ti na opačné
straně jsou našimi nepřáteli," řekl Erdogan.

"Ať utečete kamkoli, naši vojáci, policie a příslušníci domobrany vás
najdou a udělají, co je potřeba," adresoval turecký prezident militantním
skupinám ze Strany kurdských pracujících.

Po sebevražedném útoku 13.března, při kterém zahynulo 37 lidí a bylo
zraněno více než 120 lidí, řekl Erdogan, že je zapotřebí vytvořit "národní
koalici" proti všem hrozbám, jejichž cílem je Turecko.

Erdogan zdůraznil, že lidová demokratická strana (HDP), která se zaměřuje
na kurdské otázky, není součástí jeho pojetí národa.

Erdogan také ostře kritizoval prokurdskou lidově demokratickou stranu, která
má v tureckém parlamentu 80 poslanců. Obvinil je, že jsou politickou
odnoží zakázané militantní kurdské strany PKK.

Syrští Kurdové plánují vyhlásit autonomii v oblastech v severní Sýrie,
které ovládají, informovali jejich představitelé. Předpokládá se, že
Sýrie se stane federací, proti čemuž protestuje Erdogan, který chce vidět
Sýrii jako jednotný stát a ne federativní.

Kurdové tak chtějí vzít věci do vlastních rukou poté, co byli dosud
vyloučeni z politických rozhovorů o ukončení syrského konfliktu.

Zdroj: hurriyetdailynews.com, pz.cz

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Zeman může i za čínské vítače, přehnal to, míní europoslanec
Niedermayer z TOP 09

Ministr průmyslu a obchodu Jan Mládek se přel s europoslancem Luďkem
Niedermayerem (TOP 09) o to, zda je pro nás spolupráce s Čínou tak výhodná,
jak tvrdí prezident Zeman. Europoslanec se ptal, zda se snad prezident Zeman
chce inspirovat nízkými mzdami v Číně nebo tamním špatným životním
prostředím. Mládek čínské investice v Česku hájil.

Mezi Českem a Čínou byla podepsána řada listin, podle kterých by jen letos
měla druhá nejmocnější ekonomika světa v Česku investovat 95 miliard
korun. Ministr financí Andrej Babiš (ANO) k tématu ovšem poznamenal, že
dosavadní čínské investice v Česku jsou pro naši zemi nevýhodné,
protože nejde o investice vedoucí k budování továren a vytváření nových
pracovních míst.

Ministr průmyslu a obchodu Jan Mládek ovšem věří, že i tyto důležité
investice přijdou. Europoslanec Luděk Niedermayer, někdejší člen rady
České národní banky zvedal varovně prst.

„Dobrá zpráva by to byla, kdybychom věděli, kolik to vytvoří pracovních
míst a jak to pomůže růstu HDP,“ upozorňoval politik. Označil navíc
investora CEFC za „podivnou firmu“. „Otázka je, jestli čínští
vlastníci budou lepší než jiní vlastníci. Hlavní problém vývoje
posledních dní je přehnaná váha, která je dávána Číně jako našemu
obchodnímu partneru. V porovnání s EU jsme do Číny vyvezli jen zlomek
zboží. A já nevím, kde tam pan prezident vidí tu inspiraci. Jestli to jsou
čínské mzdy, jestli to jsou čínské pracovní podmínky nebo čínské
životní prostředí,“ kladl si otázku Niedermayer. „Pokud se takto
hlasitě bavíme o Číně, proč se stejně hlasitě nebavíme o obchodu s
Indií a dalšími státy?“ ptal se.

Mládek má za to, že Čína je druhou nejsilnější ekonomikou světa a my se
k tomu musíme postavit čelem. České republice podle ministra pomůže
diverzifikace českého exportu. Pokud jde o to, jak si povedou čínští
investoři v Česku, tam má člen vlády jasno. „Jeden klasik tady říkal,
že to vyřeší trh,“ poznamenal s odkazem na exprezidenta Václava Klause.

V diskusi se dostali i k organizovaným skupinám čínských turistů, kteří
v Praze vítali svého prezidenta. Neváhali se přitom bít i s českými
občany, kteří si nesli např. tibetské vlajky. Podle Mládka se o tom dnes
vedla živá debata. „Bylo to takové vtipné napínání se, řekl bych,“
konstatoval Mládek.

Niedermayer byl mnohem ostřejší. „To celé, co v těch minulých dnech
proběhlo, bylo neadekvátní a myslím, že za to někdo nese odpovědnost.
Obávám se, že za to může pan prezident,“ posteskl si Niedermayer.
Prezident zkrátka příkládal návštěvě čínského prezidenta příliš
velkou důležitost.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Ústavní soud dostal stížnost na inkluzi. Ale expert ji pořád vychvaluje

Ústavní soud obdržel návrh na zrušení plánované inkluze, která je
zakotvená v novele školského zákona. Od 1. září tohoto roku by podle ní
měli být postupně začleňovány do běžných tříd základních škol
děti s lehkým mentálním postižením, které mají dosud při vzdělávání
zajištěné speciální podmínky k výuce. Bohumil Kartous ze vzdělávacího
think-tanku EDUin však v komentáři pro páteční Lidové noviny varoval, že
české školství má řadu jiných problémů, které nás budou pálit
ještě dlouho. Takových dvacet let.

Návrh na zrušení inkluze podal advokát Richard Novák zastupující rodiče
devíti žáků a pedagoga brněnského ústavu sociální péče na Kociánce,
jenž se postiženým věnuje. „My tvrdíme, že zavedení inkluze, tedy
sloučení dětí bez jakýchkoli zdravotních omezení do tříd s dětmi s
lehkým mentálním postižením, mezi nimiž jsou často autističtí školáci,
bude velký problém a spíše těmto postiženým uškodí, než pomůže,“
řekl ČTK Novák.

Naopak ministryně školství Kateřina Valachová (ČSSD) inkluzi hájí.
Nedávno se sešla i s rodiči postižených dětí na Kociánce a snažila se
je přesvědčit o tom, že plánované změny budou postupné a rodiče budou v
rámci nich sami rozhodnout, zda budou dají dítě do klasické třídy.

Novák zdůraznil, že v ČR není inkluze řádně otestována a neví se, zda
skutečně bude pro handicapované výhodou. Rodiče navrhující zrušení
inkluze se domnívají, že dětem s postižením nepomohou srovnat rozdíly
mezi nimi a ostatními školáky ani asistenti. „Vize, aby se děti
sbližovaly, měly se rády, respektovaly i ostatní děti s jakýmikoli
handicapy, je v pořádku. Nicméně rodiče se obávají, že u dětí s
lehkým mentálním postižením povede k opačnému efektu, tedy spíše k
jejich vyčlenění z kolektivu ostatních dětí,“ uvedl Novák.

Cílem inkluze je začlenit do kolektivů na klasických základních školách
děti s lehkým mentálním postižením

V ČR žije asi 13 000 dětí s lehkým mentálním postižením. Mnozí z nich
jsou dyslektici a dysgrafici, což může zpomalovat jejich výuku. I přes tyto
obtíže 3300 dětí je již nyní začleněno do tříd na základních
školách. Většina ostatních školáků s lehkou mentální poruchou
navštěvuje některou ze 14 základních škol praktických v ČR, kde jim
učitelé pomáhají, aby výuku zvládli i se svým omezením.

Cílem inkluze je začlenit do kolektivů na klasických základních školách
děti s lehkým mentálním postižením, mimořádně nadané děti i školáky
s dalšími omezeními. Výuka má být přizpůsobena jejich potřebám. Se
zvládnutím různých potíží, odlišností či zdravotních omezení by
měli pomoci asistenti, ale také nové školní pomůcky.

Se zavedením inkluze na školách v ČR se po deseti letech diskusí počítalo
od letošního září. Plán vyvolal bouřlivé debaty a u některých rodičů
také obavy z toho, jak jejich potomci tento přechod zvládnou. Proto se
nakonec ministerstvo školství rozhodlo, že inkluze bude zavedena postupně a
vyčlenilo si na vytvoření těchto změn dva školní roky, tedy období od
září 2016 do září 2018.

Pověstný zdravý rozum...

Bohumil Kartous se ovšem dodává, že české školství se bude potýkat i s
dalšími problémy. Nejen s inkluzí. Zmiňuje především povinné
přijímací zkoušky na střední školy a povinnou maturitu z matematiky. S
oběma prvky počítá přijatá novela školského zákona. Byl to zřejmě
zákon přijímaný na základě přihlédnutí ke „zdravému selskému rozumu“.

„Místo snahy odhadnout skutečný dopad se hodně věří na common sense,
zdravý rozum. To je poslední dobou v české společnosti vůbec oblíbený
analytický nástroj a ukazuje se, že jím vládne kdekdo. Podle zdravého
rozumu tak kupříkladu povinná maturita z matematiky a jednotné přijímací
zkoušky na střední školy zajistí zvýšení kvality vzdělávání na
českých školách. Je to přece jasné jako výchovná facka, děcka budou
mít nad sebou bič neúspěchu, budou proto muset více makat, a ne na školu
okázale kašlat, říká zdravý rozum. Jo a taky to má bonus, zlenivělá
děcka nebudou zlobit učitele, to je přece hrozné, co se dneska na těch
školách děje,“ poznamenává expert.

Povinné přijímací zkoušky na střední školy povedou jen k tomu, že se
žáci budou učit zpaměti typové příklady, aby měli šanci uspět v
přijímacím řízení. To však nemá prakticky nic společného se
skutečným vzděláváním. Žáci se budou biflovat, budou se biflovat s
odporem a po přijímacím řízení raději vše zapomenou. S maturitou z
matematiky to může být velmi podobné. Pokud opravdu chceme, aby se
matematika učila jinak, musí na školy přijít jiní učitelé, kteří budu
matematiku učit jinak. Přirozená obměna, kterou zřejmě potřebujeme,
zabere takových dvacet let.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Upálení policisté v autě. Tisíc útoků měsíčně, napadení už nikdo
nepočítá. Znalec Francie docent Eichler ukazuje, proč nejspíš vyhraje
Marine Le Penová

ROZHOVOR Likvidace uprchlického tábora v Calais pomohla tamním obyvatelům,
ale místo něj vzniklo několik set menších táborů, z nichž se nakonec
stanou vyloučené lokality i v malých městech nebo městysech. Docent Jan
Eichler z Ústavu mezinárodních vztahů tvrdí, že migrace a s ní spojená
kriminalita budou ústředním tématem prezidentských voleb na jaře
příštího roku, a vysvětluje, proč francouzská vláda nepřistoupila ke
zrušení výjimečného stavu, který v zemi panuje už celý rok.

Česká média v minulých týdnech příliš neinformovala o protestech
francouzských policistů, ke kterým došlo po nebývale krutém útoku na
jejich kolegy, jimž šlo doslova o život. Přinesly nějaký výsledek, ať
už v reakcích veřejnosti nebo politiků?

Nejdřív bych se vrátil k tomu, co se stalo ve městě Viry-Châtillon, kde
agresivní útočníci obklíčili policejní auto, v němž seděli čtyři
policisté, a to auto zapálili. To byla poslední kapka. Už předtím byli
policisté obětí mnoha útoků. Ve Francii se každý měsíc eviduje tisíc
útoků na policisty. A ti, kdo je napadají, nejsou ani pořádně potrestaní.
Vím o případu policisty, kterého zmlátil jeden recidivista s velmi dlouhým
a bohatým trestním rejstříkem a ani nebyl odsouzen. Dostal jenom patnáct
set euro pokuty, ale nedostal ani podmíněný trest, což je opravdu do nebe
volající. A k té události ve Viry-Châtillon připomenu, že tam policisty
obklíčili, auto jim zapálili a nenechali je z něj vystoupit. Dva policisté
byli popáleni lehce a dva těžce. Měli popáleniny na rukou a na obličeji,
navíc tam bylo ještě přidušení v důsledku otravy zplodinami, poškozené
zdraví měl policista i v důsledku vysokých teplot, jak musel čelit velkému
horku, které se v důsledku zapálení auta vyvinulo. Dlouhou dobu byl ve velmi
vážném stavu, dokonce byl i v bezvědomí. Takže to byla otřesná brutalita,
které se ti útočníci na policistech dopustili.

Říkáte, že to byla poslední kapka. Jak se policisté začali bránit?

Ve dvou klíčových městech – v Paříži a v Marseille – uspořádali
rozsáhlé protestní akce. V Paříži vzali auta a jeli na Champs-Élysées,
kde kolem jedné hodiny po půlnoci stále jezdili kolem dokola toho kulatého
náměstí, které je okolo Vítězného oblouku, blokovali dopravu a na
střechách vozů měli puštěné majáky. Francouzi to kvitovali, tleskali jim,
nakonec se zpívala i hymna. Francouzi si uvědomili, že toto jsou naprosto
nepřijatelné útoky. Protest policistů nebyl organizován žádnými
policejními odboráři, byla to spontánní akce, na niž se svolávali
prostřednictvím esemesek. A totéž se potom stalo i v Marseille, kde se
sešli na Canebě, na té hlavní třídě, chvíli blokovali dopravu, také to
bylo v jednu hodinu ráno, což je typické pro středomořské národy, a potom
šli k moři. Tam drželi minutu ticha a pak zazpívali Marseillaisu. Takže
francouzská veřejnost si těch protestů všimla. Ale generální policejní
ředitel, u nás by se řeklo policejní prezident, je kritizoval, že zneužili
majáčky a také svoje automobily. Ale sám byl potom velmi kritizován a na
mnoha shromážděních ho policisté vypískali a skandovali, že musí ze své
funkce odejít. Zpočátku se k těm protestům kriticky vyjádřil i Bernard
Cazeneuve, ministr vnitra, ale potom začal své výroky mírnit. Už i on si
musí uvědomovat, že situace zašla až příliš daleko.

Dá se z některých vyjádření francouzských politiků očekávat, že by se
situace policistů mohla po těch protestních akcích nějak zlepšit?

Tak vyjádřil se k tomu i francouzský premiér Valls. Ale to je člověk,
který má krásný baryton, umí moc hezky mluvit a umí říkat silná slova.
Řekl je i tentokrát: „Nenecháme si útočit na naše policisty, na naše
hasiče nebo na naše učitele na školách.“ Ale je otázka, jaké
konkrétní činy budou za těmito jeho vzletnými slovy následovat. On toho
premiér Manuel Valls zatím navykřikoval a nadeklamoval docela dost, je však
otázka, kdy přijdou nějaká konkrétní opatření, aby francouzští
policisté měli nějakou ochranu a aby se nestávali lovnou zvěří pro tyto
kriminální teroristické živly.

Nespokojenost policistů souvisí i s jejich únavou a vyčerpáním, což
souvisí s tím, že v zemi po teroristických útocích už rok platí
výjimečný stav. Jak dlouho ještě potrvá, nebude už navždy?

Tak navěky snad nebude. Ale v tomhle se musím francouzské vlády trochu
zastat, protože je ve dvojím tlaku. Na jedné straně se jí vytýká, že
panuje výjimečný stav, ale když pak přijdou další teroristické útoky,
je kritizována, že udělala málo. Netroufám si věštit, kdy konečně bude
výjimečný stav zrušen, protože pořád je nutné sledovat teroristické
organizace, pořád přicházejí nějaké znepokojivé zprávy a určitá
varování. To je důvod, proč Francouzi zatím stále nepřikročili k tomu,
aby výjimečný stav zrušili. Těch teroristických útoků bylo strašně
mnoho, zvláště v letošním roce, a to nám rok ještě neskončil, ještě
nějakých sedm týdnů do jeho konce zbývá. Doufejme, že už žádný
další teroristický útok nepřibude. Ale i tak jich bylo dost.

Nejde ale jen o policisty, potíže mají i hasiči a také řidiči městské
hromadné dopravy, kteří odmítají jezdit do těch ghett, kde je obrovská
kriminalita a jimž se Francouzi vyhýbají obloukem. Musejí se Francouzi s
existencí no-go zón už natrvalo smířit?

Řada Francouzů se s něčím takovým už dávno smířila. Já občas dávám
k dobrému, co mi asi před deseti lety povídala jedna tehdejší univerzitní
studentka. Říkala, že raději podstoupí leteckou cestu do Moskvy, kde byla
dvakrát, nebo do Ulánbátaru, kde byla jednou, než aby jela na konečnou
metra na sever Paříže. Takže mnozí z nich se s tím už, bohužel,
skutečně smířili. Je spousta Pařížanů, spousta Francouzů, kteří
vědí, že do těchto no-go zón se prostě nejezdí.

Jezdit tam ale musejí příslušníci bezpečnostních složek a záchranáři.
Jak ti to řeší?

Hasičům už se stalo několikrát, že byli napadeni, ačkoli jinak jsou
hasiči ve Francii velice uznávaní a velice populární. Přesto se i jim
stalo, že byli napadeni nebo že jim rozmlátili automobily. Přitom ty
moderní hasičské automobily jsou dnes strašně drahé, každé sklo stojí
několik tisíc eur, zrcátko je velmi drahé, ale i to jim rozbíjeli. Rozbili
jim karosérie, světlomety a napáchali na hasičských autech spoustu
dalších škod. Ta situace je opravdu velmi vážná.

V minulých dnech se podařilo zlikvidovat utečenecký tábor v Calais, bylo
přemístěno kolem šesti tisíc migrantů. Jak hodnotíte tento zásah
francouzských úřadů?

Jestli se tam někomu ulevilo, tak to byli občané města Calais, které do té
doby žilo velice poklidným a příjemným životem. Se vznikem uprchlického
tábora se všechno zásadně změnilo. Klesly ceny nemovitostí, lidé se
stěhovali pryč, stěžovali si, že nemají dostatečné vyžití, každý z
nich raději z práce mířil honem rychle domů, lidé se tam uzavírali do
sebe. Takže občané Calais toto velice uvítali. A to i z toho důvodu, že
tábor byl centrem zločinnosti. Páchaly se zločiny jednak uvnitř, když si
uprchlíci ubližovali mezi sebou, kolikrát se i zabíjeli, ale byl to zdroj
ohrožení i pro lidi, kteří bydleli v blízkosti uprchlického tábora
Džungle.

Když úřady začaly uprchlíky z Calais rozmísťovat do jiných lokalit, tak
se objevily informace, že na některých místech obyvatelé proti jejich
přijímání protestovali. Šlo o výjimky, nebo obavy z příchozích z
Džungle panují ve Francii všude? Mluví se o tom v zemi otevřeně?

Ti lidé mají z uprchlíků skutečně velké obavy, ale zároveň jsou
kritičtí na adresu francouzských novinářů a říkají: „Je tady
pluralita, co se týká vysokého počtu deníků a týdeníků, rozhlasových a
televizních stanic, ale není tu dostatečná a náležitá názorová
pluralita.“ A konkrétně poukazují právě na to, že se o spoustě věcí
nemluvilo a nepsalo. Řada těchto poznatků byla tabuizovaná, a tak se nakonec
nelze divit, že tam jsou protesty, že protestují dokonce i starostové nebo
generálové ve výslužbě a podobně. Takže i z tohoto úhlu pohledu je
situace ve Francii velice znepokojivá.

Není to ale jen přesouvání problému z jednoho místa na druhé, nebo je
snad pravděpodobné, že se migranti sžijí s tou zatím ještě většinovou
společností, když budou žít po menších skupinkách?

No oni jsou dost nepřizpůsobiví, i když u nás tohle slovo má svůj význam.
Ale v tomhle případě sedí, protože se ti uprchlíci neradi přizpůsobují
a spíš čekají, že se jim bude přizpůsobovat země, do které oni přišli.
To rozmístění migrantů na jednu stranu pomohlo městu Calais, kde byla
vysoká koncentrace. Tak místo toho vzniklo několik set menších táborů,
ale i z nich se nakonec stanou vyloučené lokality i v těch malých městech
nebo městysech. A další problém je v tom, že to nikdy není konečný stav.
Přijíždějí tam za nimi další a další rodinní příslušníci, a jejich
počet tak narůstá. Narůstá také počet kriminálních činů, zvyšuje se
počet konfliktů a střetů s místním obyvatelstvem, sílí vzájemná
nesnášenlivost.

Budoucnost Francie se může hodně odvíjet od toho, jak dopadnou prezidentské
volby za půl roku. Budou témata, o nichž se bavíme, klíčová pro
rozhodování voličů? A pokud ano, kdo z uchazečů dává svými návrhy
řešení naději, že Francii „zachrání“?

To, o čem se spolu bavíme, bude ústředním tématem prezidentských voleb,
to je už dnes jisté. To nebude nic okrajového. Samozřejmě to vytváří
příznivou situaci pro Národní frontu, v jejímž čele je nyní Marine Le
Penová. Ta tu situaci obratně využívá a nabízí tato řešení: trvale
snižovat počet přistěhovalců v zemi, posílat je zpátky do zemí původu,
přijímat taková opatření, aby se museli přizpůsobovat Francii, a ne
Francie jim. Takže mnozí očekávají, že se Le Penová stane vítězkou
prvního kola prezidentské volby. Pokud jde o další kandidáty, také oni
přitvrzují svůj slovník. Ale jak může být věrohodný například Sarkozy,
který už jednou prezidentem byl, neuspěl a tuto funkci musel opustit? Stejně
tak je velice málo věrohodný i současný prezident François Hollande,
který je čím dál více kritizovaný, ale nadále tvrdohlavě stojí za tím,
že by chtěl znovu kandidovat. To usnadňuje situaci Marine Le Penové.
Skutečně lze očekávat, že ona by to první kolo vyhrát mohla, jenom je pak
otázkou, kdo s ní bude ve druhém kole a jak se všichni ostatní potom
dokážou spojit proti Marine Le Penové, jaký to bude mít výsledek a jak to
bude úspěšné.

Otec Marine Le Penové se v minulosti také dostal do druhého kola
prezidentských voleb, v čem by měl být osud nynější předsedkyně
Národní fronty jiný?

To bylo v roce 2002, ale on se tenkrát do druhého kola dostal velkou náhodou.
To si pak Francouzi rvali vlasy hrůzou, protože si jich hodně myslelo, že se
rozhodne až ve druhém kole, že to první je zbytečné. Proto jich přišlo
tak málo, a v důsledku toho se do druhého kola nedostal Jospin, který
přitom měl velkou šanci stát se prezidentem. Tohle nahrálo Chirakovi, že
byl podruhé zvolen. Ale to skutečně byla výjimečná situace, letos tak
výjimečná nebude. A skutečně spousta lidí tam půjde s tím, že ten
slovník Le Penové na ně zabírá.

V prvním kole nejspíš zabere, ale může mít šanci i ve druhém kole, u
něhož se dá předpokládat, že se vytvoří atmosféra „všichni proti Le
Penové“? Proti komu by v něm mohla mít největší šance a kdo z
kandidátů je v tuto chvíli jejím nejpravděpodobnějším protivníkem pro
druhé kolo?

Je tu ještě Alain Juppé. Je mu sice už přes sedmdesát, ale je to politik
velice zkušený, vysoce inteligentní, racionální, rozvážný a vyrovnaný.
Kdybych já byl Francouzem, tak bych volil Françoise Fillona, bývalého
premiéra, který vydržel se Sarkozym plných pět let mu dělat premiéra. Je
to věcný politik, velice úspěšný, ale nevím, jestli má šanci se dostat
do druhého kola. A také jestli vůbec projde primárkami Republikánské
strany, což je francouzská pravice. A pak je otázka, kdo z nich má na to,
aby se ve studiu hádal s Le Penovou. Ona je velice zdatná řečnice, je to
skvělá rétorka, je to manipulátorka a ovládá i demagogii. S ní to bude
mít v televizních diskusích kdokoli velice těžké. Proto jsem téměř
přesvědčen, že do druhého kola postoupí. Ale abych to vysvětlil, ne že
bych nevěřil tomu, že uspěje, ale já si nepřeju, aby uspěla. Já si
dokonce přeju, aby neuspěla. Ale je otázka, kdo bude schopen ji v tom druhém
kole porazit.

Nebylo by ale pro budoucnost Francie lepší, aby uspěla?

Ale pak už bychom si museli říct, že každý stát má takového prezidenta
nebo prezidentku, jaké si zaslouží, což ale platí nejenom pro Francii, ale
to platí i pro jiné republiky.

Může mít na výsledek francouzských voleb vliv i to, jak dopadly
prezidentské volby v USA i s ohledem na to, že Marine Le Penová byla jednou z
prvních, kdo vítěznému Donaldu Trumpovi gratuloval?

Ano, Le Penové to obrazně řečeno dodalo křídla, ona sama to bere jako
povzbuzení do svého boje o prezidentský úřad. Uvidíme, jak to dopadne.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Čeští muslimové jsou napojeni na mnohem nebezpečnější radikály, než
jsou útočníci z Paříže a Bruselu. Odpovědnost za teror má i
Schwarzenberg. Odborník na islám varuje

ROZHOVOR Bývalý muslim, autor knihy Islám a islamismus v České republice
Lukáš Lhoťan, říká, že čeští muslimové jsou napojeni na mnohem
nebezpečnější radikály, než jsou útočníci z Paříže a Bruselu. Za
teroristické útoky nesou odpovědnost politici, kteří podporovali masovou
imigraci do Evropy a obhajují islám typu Schwarzenberga. Teroristické útoky
budou podle něj v Evropě běžné a nelze je vyloučit ani v ČR.

Co říkáte teroristickým útokům v Bruselu?

Čekal jsem, že to dříve či později přijde. Nejsem překvapený, i přes
velice efektivní činnost našich tajných služeb je prostě jasné, že
určité procento pokusů o útok vyjde. A v Bruselu měli muslimové štěstí
a jejich pokus vyšel. Naopak mě po tom zločinu více a více začínají
iritovat projevy některých politiků.

Jaké projevy máte přesně na mysli?

Takové ty konvičkovské. Ta silácká slova o tom, že je třeba zakázat
jakýkoliv projev islámu v Evropě. Chápu, že se takové ukazování
siláckých gest líbí spoustě lidí, kteří nedomýšlejí pokračování
těchto projevů. Pokud bychom měli souhlasit s požadavky pana Konvičky, pak
musíme změnit ústavu a připravit se na to, jak budeme trestat muslimy za to,
že jsou muslimy, a to bez ohledu na to, jakou verzi islámu zastávají. Co
budeme dělat? Stavět koncentráky pro desítky milionů muslimů v Evropě?
Nebo provedeme čistku a násilím vyženeme desítky milionů lidí z Evropy?
Já sám nevím, co si mám o tom myslet. Považuji islám za
ideologicko-náboženský systém, v němž je více zla než dobra, ale
zároveň si uvědomuji různorodost muslimů a především složitost
plošného zavádění jakéhokoliv represivního opatření proti stále
větší části evropské populace.

A jak tedy ten problém řešit?

Podle mého názoru je třeba represe směrovat vůči těm muslimům, kteří
zastávají islám do důsledků i s jeho negativními stránkami. Vůči
ostatním muslimům, jež si z islámu vybrali jen něco nenásilného, je
třeba volit mírnější postoj a postup. Dokud tato společnost nebude moci
nabídnout muslimům lepší variantu než islám, nesmíme se divit, že tito
lidé zůstávají muslimy. Když například řeknu, že je třeba muslimy
evangelizovat, jsem pro spoustu lidí náboženský fanatik a křesťanský
extremista. Co ale sami tito kritici muslimům nabízejí? Ateismus?
Sekularismus? Pro řadového muslima je ateismus horší než islám! Muslimové
se nebojí ateismu či ateistické propagandy, bojí se evangelizace, proto ji
islám trestá smrtí. Naopak Konvičkův postoj může uškodit velice, a to i
naší bezpečnosti.

Máte na mysli, že by provokoval radikály k útoku v Česku?

Ne. Takhle to nemyslím. Podívejte se, co musejí dělat tajné služby, aby
měly šanci čelit potenciálním teroristům z řad muslimů. Musejí je
přece infiltrovat! Vybudovat mezi muslimy zpravodajskou síť, která bude
schopna mít přehled o tom, co se mezi muslimy děje a co se kde hlásá. A to
znamená, že potřebujete mezi muslimy spolupracovníky. Pokud ovšem
muslimové uvidí, že tato společnost stále více inklinuje k postojům pana
Konvičky, jak moc si myslíte, že bude nějaký muslim ochoten pro takovou
společnost pracovat a pomáhat jí? Na infiltraci muslimských komunit vám
pouze agenti hrající si na muslimy nebudou stačit, potřebujete na své
straně i různé muslimské liberály a reformátory. A to s konvičkovskou
politikou a jejími postoji prostě nejde. Nechtěným plodem takovéto politiky
může tedy být i ochromení práce našich tajných služeb nebo alespoň
ztížení jejich práce.

Kdo podle vás nese za teroristické útoky zodpovědnost? Politici? Policie?

Politici, jednoznačně politici, ale ne jen ti současní. I ti minulí z doby
před čtyřiceti lety, kdy začalo trvalé přistěhovalectví muslimů do
Evropy. Především však nesou zodpovědnost levicové vlády, které
ztrácely pozici mezi prostými Evropany, a tak se kvůli importu nového
voličstva rozhodly podpořit masovou imigraci z Afriky a z islámského světa.
A přesně tak se chová i takzvaná nová levice v rámci české ČSSD a
Strany zelených. Dělají vše pro příliv masy imigrantů do ČR z Afriky a
Blízkého východu a snaží se prosazovat takové zákony, které by z nich
učinily voliče i bez občanství. Kdo tedy pak bude usilovat o hlasy
takovýchto voličů? Okamura? Konvička? Ne, česká levice!

A nenesou také nepřímou odpovědnost multikulturalisté, „sluníčkáři“,
zastánci masové imigrace, média, školství...?

Jak jsem již odpověděl výše: všichni ti, kteří podporují masové
přistěhovalectví muslimů, všichni ti, jež se snaží mlčet o negativních
stránkách islámu, všichni ti politici, kteří neustále útočí na zlé
Rusko, přitom ale mnohem horší režim považují za svého přítele a
tolerují, že takový režim šíří v evropských muslimských komunitách
radikalismus! Hovořím zde o režimu Saúdské Arábie a o politicích, jako je
Karel Schwarzenberg, který má tyto muslimské diktátory horší než
kremelský režim rád.

Nebudou se opět opakovat „nářky“ politiků na pietních akcích, nápisy
ve stylu „Jsme Brusel“ a proklamace, že se nesmíme vzdát svých
humanistických hodnot, ale všechno bude pokračovat jako doposud?

Myslím si, že to tak bude a že to jen povede ke zhoršení situace. Občané
pouze opět uvidí, že většina politiků tradičních stran žije mimo
realitu a považuje prostého občana za idiota, kterému před volbami sehraje
divadelní představení na téma obrany evropských hodnot a naší kultury.
Až pak situace utichne, budou tito politici dále zvesela podporovat příliv
milionů imigrantů do Evropy a budou potlačovat veřejnou kritiku islámu.
Občané budou stále více naštváni a znechuceni z velkých stran, následkem
čehož se dá očekávat jejich přechod ke stranám označovaným jako
rasistické a xenofobní. Jakmile se pak v tomto prostředí objeví nějaký
schopný politik, bude mít podporu voličů téměř jistou. Zatím ovšem
žádného takového schopného politika nevidím. Stále ještě zde není
žádný český Kotleba, jen staří obehraní politici a mladí, kteří by
rádi byli vůdci nespokojeného obyvatelstva, ale nemají na to předpoklady.

Lze podle vás očekávat teroristické útoky v Evropě častěji? Stanou se
normální záležitostí jako v Izraeli?

Vzhledem k vývoji evropských muslimských komunit se to zřejmě dá bohužel
očekávat – stačí se podívat na stále se zrychlující frekvenci útoků.
Dříve se v Evropě stával maximálně jeden velký islamistický útok za
několik let. Dnes jsme však dospěli do fáze, kdy se větší útok odehraje
zhruba každého půl roku. Frekvence útoků a jejich účinků stoupá, a
myslím si, že to souvisí se stále větší sebejistotou ortodoxních
muslimů. Ti pozorují, jak slabí Evropané nejsou schopni čelit přílivu
většího počtu imigrantů či že jsou benevolentní k bujícím ghettům,
kde se radikálům daří. Stále více ortodoxních muslimů si zkrátka
uvědomuje slabost naší společnosti a cítí, že mají stále větší
zázemí potenciálních bojovníků. Myslím si, že už není otázkou, jestli
budou další útoky, ale ve které lokalitě se pokusí ortodoxní muslimové
poprvé veřejně svrhnout evropský režim a nastolit režim islámský.
Možná to nebude Kosovo nebo Bosna, ale třeba francouzská Marseille nebo
belgický Brusel…

Co říkáte prohlášením, která říkají, že islám a muslimové za to
nemůžou...?

To lhaní se už opravdu nedá poslouchat, můžete tisíckrát poukázat na
samotné muslimské posvátné knihy, které jasně popisují výzvy Mohameda a
Alláha k násilí a ukazují, jak Mohamed nevěřící terorizoval, a to i za
pomoci lží. Stejně však hlasatele mírumilovného islámu nepřesvědčíte,
protože se nedrží logiky a důkazů, ale slepého emotivního přesvědčení,
že náboženství tak velké skupiny lidí přece nemůže být zlé. Desítky
milionů Němců byly nacisty, dělá to z nacismu dobrou ideologii? Desítky
milionů lidí byly komunisty, dělá to z komunismu dobrou ideologii? Nedělá!
A tak je to i s islámem. Možná bych vám mohl odpovědět i jinak.
Nacistická ideologie hlásala vyhlazení méněcenných ras a poněmčení
těch rasově vhodných, islám hlásá vyhlazení neislámských náboženství
a islamizaci těch vhodných. Pokud je islám v pořádku, proč není i
nacismus?

Myslíte si, že teroristický útok hrozí v budoucnu i ČR? Může se stát v
Praze?

Nedá se to vyloučit. Může být jen otázkou času, kdy muslimská komunita v
ČR naroste do takové velikosti, že zde najdou radikálové potřebné
zázemí. S tím souvisí i otázka, do jaké míry bude česká muslimská
komunita pod vlivem ortodoxního islámu. Zatím je zdejší komunita
roztříštěná – většina muslimů se nesnese s poměrně ortodoxním
prostředím českých mešit. Je smutné, že muslimové angažující se v
mešitách často zastávají ortodoxní islám, který je zdrojem násilí a
nebezpečí.

A nehrozí útok i například v souvislosti s tím, že se náš prezident
jasně staví proti islámu a masové migraci...

Víte, Arabové mají jedno přísloví: pes štěká, karavana táhne dál.
Muslimové se nad projevy pana prezidenta, Konvičky nebo Okamury příliš
nerozčilují. Sázejí na to, že usilovnou prací se jim podaří vybudovat v
Čechách a na Moravě lokální muslimské komunity, které pak budou
ovlivňovat celou naši společnost. Především ale vědí, že
multikulturalisté a nová levice jsou jejich největšími a nejlepšími
spojenci.

Jsou čeští muslimové napojeni na islámské radikály?

Ano, jsou. Ale na jiné a mnohem nebezpečnější, než jsou ti, kteří
útočili v Paříži a Bruselu. Tito naši čeští muslimové z mešit a
islámských organizací se drží politiky umírněných islamistů, kteří
říkají, že ještě není čas na násilné vystoupení. Podle nich je třeba
nejprve vytvořit v Čechách a na Moravě silnou muslimskou komunitu, vlivnou a
semknutou, která v budoucnu dokáže naši zemi islamizovat a převzít vládu
bez násilí. Jejich program je vlastně obdobou komunistického pokusu o
převrat po druhé světové válce, kdy komunisté dokázali zvítězit
demokraticky a bez velkého násilí.

Jak může ČR zabránit či minimalizovat dopady působení islámských
radikálů? Hlídat hranice? Vystoupit z EU?

Už několik let veřejně upozorňuji na to, že EU s miliony muslimských
voličů je největší hrozbou naší zemi a společnosti. Podle mě je třeba
zapomenout na EU v dnešní podobě. Kdyby snad v budoucnu v Evropě mělo
dojít ke konfliktu většího měřítka, představoval bych si maximálně
nějakou federaci či unii bez byrokratického aparátu, kde by šlo o
spojenectví zemí s malou částí muslimů v populaci. Například část
Německa, Slovensko, Maďarsko, Rakousko, Polsko a my. Také by zřejmě bylo
potřeba, aby tato federace vytvořila nejen silnou armádu disponující
zbraněmi hromadného ničení pro odstrašení, ale aby i v jistém smyslu po
vzoru státu Izrael militarizovala společnost. Pokud má Evropa zůstat
evropská, svobodná a s křesťanským základem, je třeba se držet slov
Orwella: „Totalitní stát může dělat velké věci, ale jednu věc udělat
nemůže: nemůže dát dělníkovi v továrně pušku a říct mu, aby si ji
vzal domů a měl ji v ložnici. Puška visící na zdi dělníkova příbytku
nebo farmářovy chýše je symbolem demokracie. A je naším úkolem
dohlédnout, aby tam zůstala.“

Lukáš Lhoťan je bývalý muslim a autor knih Islám a islamismus v České
republice, Ježíš Kristus a islám či Arménský holocaust – Sto let od
plánované genocidy arménského národa 1915–2015. Vydal také knihu Marek z
Aviana – patron a štít Evropy Životopis duchovního obránce
Středoevropanů před islamizací. Dříve redaktor košer finančního webu
Shekel.cz. Nyní analytik Da Vinci Prague Institute, o. s. Od roku 1998 do roku
2010 byl spolupracovníkem předsedy českých muslimů Muneeba Hasana Alrawiho,
do roku 2012 členem Muslimské obce v Brně, absolventem vzdělávacích kurzů
o islámu saúdskoarabské World Assembly of Muslim Youth, absolventem
studijního pobytu v USA The International Visitor Leadership Program (2010).

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Bude se střílet. Vrcholně nekorektní rozhovor s kmetem – poradcem
premiérů

JINÝMA OČIMA Takzvaní dobrovolníci a neziskové organizace hrají také dost
špinavou hru. Jsou bohatě placeni OSN a EU a uprchlická krize jim vyhovuje.
Podle mě si mezi migranty některé ženské jezdí i zašoustat. Tak tvrdě
hovoří poradce několika československých komunistických premiérů a
významný politický analytik Jaromír Sedlák. Podle něj je nyní třeba
promýšlet, jak přestavět lidskou společnost.

Do jaké míry se v nejbližším období změní Evropa?

Měsíčník Forbes už začal hledat evropského vůdce. To asi neuhádnete.
Žádná Merkelová! Píšou, že nakonec bude muset Evropu zachraňovat
britský premiér David Cameron. Podle mě nyní víceméně svého dosáhl.
Nicméně si uvědomme, že intelektuální elita Britů nejsou žádní blbci.
Už vědí, co bude. V červnu, až budou mít referendum, bude Evropa už v
takovém rozkladu, že by byli blázni, aby hlasovali pro setrvání v Evropské
unii. Ostatně v Německu už se hroutí státní aparát. A letos mají
přijít až dva miliony uprchlíků. Argument, že toho hned využijí Skotové,
aby se trhli a sami si požádali o členství v EU, je mimo. Zlatý oči. I oni
budou vidět ten bordel v Evropě.

Ostatně v Německu už i někteří bývalí přívrženci Merkelové říkají,
že se bude střílet. Prý to začnou Maďaři a Makedonci. Na Balkáně
vznikne nejspíš kvůli tomu nová válka, podobná té z devadesátých let.
Nikdy to tam neutichlo, pořád to vře. Bude také velmi krvavá. Nicméně se
to nemusí rozšířit do celé Evropy. Možná asi dojde na Zemanova slova,
vyhlásí se všeobecná mobilizace a všichni se budou snažit za každou cenu
izolovat od konfliktu. Ostatně i uprchlíci jsou ozbrojení. Pro osobní obranu
si nesou slzáky, pepřáky, dýky a jiné obranné prostředky. Bojí se totiž
jeden druhého. Takže se do té války zamíchají ještě problémy mezi
šíity a sunnity, Kurdové versus Turci a tak dále.

Existuje nicméně i stanovisko, že Angela Merkelová, za níž třeba stojí i
opoziční Zelení, vůbec neztrácí půdu pod nohama...

Vydržte to do poloviny března, do voleb v některých spolkových zemích.
Jsem zvědav, jestli tam její straně voliči nenatrhnou prdel. Stanovisko,
které jste předestřel, nepovažuji za nesmysl, ale za variantu. Podle mě
dostane celkem podstatné procento hlasů Alternativa pro Německo. Myslím si,
že má Merkelová své dny za sebou. Otevřeně to řekl v rádiu i bývalý
místopředseda Evropského parlamentu a sociální demokrat Libor Rouček.
Mluvil o ní jako o nadcházející politické důchodkyni.

Jak jste vnímal likvidaci části uprchlické kolonie zvané Džungle ve
francouzském Calais?

Jako jedno z dílčích dramat, které uprchlickou krizi doprovázejí.
Nicméně Calais bylo vždy nadějí. Byl to symbol, že se uprchlíci nakonec
možná do té Británie dostanou. Jan Jůn ve Svobodné Evropě vyprávěl, že
když vylezete ve vlaku v nějakém britském velkoměstě, octnete se v
Karáčí. Navíc dostávám čím dál tím víc informací, že nejen
převaděči uprchlíků, ale i takzvaní dobrovolníci a neziskové organizace
hrají dost špinavou hru. Jsou bohatě placeni OSN a EU a vyhovuje jim to.
Podle mě si mezi uprchlíky některé ženské jezdí i zašoustat. Vždyť
jeden pastor v Německu zorganizoval prostitutky, aby zajely do táborů
utečenců poskytnout servis. Ten sex je také velmi důležitý. Nejde jen o
sociální dávky. Muži kolem třicítky si sem jedou zajebat.

Myslíte si, že jde o spiknutí k vytvoření nového evropského člověka?

Tiché. Nemusí to být tak, že by to někdo celoevropsky organizoval. Vžijme
se do toho, proč se v dobrovolnictví tolik mladých lidí angažuje. Mají
vysoké školy, jsou bez práce anebo mají hodně podřadnou práci a pak jim
někdo nabídne celkem slušné peníze, aby dělali dobrovolníky s širokým
srdcem. Znám lidskou povahu. Když jsou lidé v úzkých, tak to zamává i s
lidmi s čistým charakterem. Jsou pevní lidé jako Che Guevara či Ježíš
Kristus, ale jde spíše o výjimky. Podívejte se, z kolika komunistů se stali
milionáři.

Mnoho levicových politiků si nemyslí, že by byla po roce 1989 idea komunismu
poražena. Odůvodňují to posilováním ideje sociálního státu všude po
Evropě a tak dále...

Situace se změnila a nehledejme ideje komunismu zaslepeně v evropských
komunistických stranách. Ostatně i dělnická třída se velmi změnila.
Vždyť ta není schopna více než stávkového boje. Mě velmi oslovuje
francouzský ekonom Thomas Piketty, který napsal knihu Kapitál v 21. století.
Teď mu vyšla kniha nová a ještě čtivější, proložená citáty různých
oligarchů. Jde o uvažování nad přestavbou lidské společnosti. Podle
Economistu je v daňových rájích třicet bilionů dolarů. HDP světa je
údajně 100 bilionů dolarů. Takže je třetina ulita. Nejde jen o morální
svinstvo, ale o chaos a anarchii. Jak můžete mít seriózní světové
účetnictví a seriózní rozbory, když zde existuje takováto neznámá
ekonomika? Takže pořád pracujeme s neznámými čísly, hausnumery.

Jak se na životě lidí odrazí současný trend digitalizace a automatizace
výroby označovaný za čtvrtou průmyslovou revoluci?

Nedávno mi novinář Jan Macháček, s nímž se dobře znám, poslal otázky
ohledně této diskuse. Někteří si myslí, že ta revoluce nepřinese
žádné problémy. Na Světovém ekonomickém fóru v Davosu bylo ale řečeno,
že padesát procent profesí zmizí. Udávají se však nižší čísla, aby
to lidi uklidnilo. Navíc bude sedm milionů nezaměstnaných. Podívejte se,
jak plyne život. V týdeníku Ekonom zrovna jeden podnikatel říkal, že
zřizuje novou fabriku na Moravě, ale díky automatizaci nebude potřebovat
žádné dělníky. Budou se vytrácet i takové profese jako sekretářky,
zchudne střední nižší třída. Auta budou jezdit bez řidičů, takže
přijdou o práci autobusáci, taxikáři, řidiči náklaďáků a tak dále.
Netřeba kvůli tomu panikařit. Je ale třeba promýšlet, jak přestavět
lidskou společnost.

Kdo je Jaromír Sedlák

Narodil se roku 1925. Za druhé světové války byl prodavačem, pak dělníkem.
V roce 1945 vstoupil do KSČ. Postupně se dostával na vyšší posty ve
státním aparátu a působil jako diplomat v Anglii, Švýcarsku a na Srí
Lance. Pak se stal mluvčím ministerstva zahraničí. Také byl poradcem tří
komunistických premiérů, tedy Lubomíra Štrougala, Ladislava Adamce a
Mariána Čalfy. Napsal mimo jiné knihy Mírové soužití a soupeření a
Třídy a třídní boje. V červnu 1989 byl na pozvání Henryho Kissingera v
USA na velké plánovací konferenci o mezinárodních vztazích a východní
Evropě. Koncem roku 1989 spoluzakládal Demokratické fórum komunistů. Také
byl poradcem premiéra Jiřího Paroubka. Žije v Praze a říká: „Nikdy jsem
nic nepodepsal CIA, KGB, britským MI6 či MI5, Mossadu, Stasi a ani mě o to
nikdy otevřeně nepožádaly. I když nepřímé náznaky byly.“

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Z hovna bič neupletou, primitivové, spílá Aleš Brichta kolegům umělcům.
A sděluje, jak se prý říká Kalouskovi

ROZHOVOR „Hyenismus a smutný obraz naší politické scény.“ Jenže, jak
říká zpěvák Aleš Brichta, „z hovna bič neupletou“. V rozhovoru pro
ParlamentniListy.cz se vyjadřuje Brichta k vystupování ministra kultury
Daniela Hermana, který podle něj shodil práci a diplomatické úsilí svých
spolupracovníků přes palubu a udělal z celého státu podrazáky a
kašpárky. Vysvětlil i to, proč šéfovi TOP 09 prý v Poslanecké sněmovně
přezdívají Korek.

Od návštěvy dalajlámy, přes prohlášení ústavních činitelů k Číně,
kauzu Brady, demonstraci na Staroměstském náměstí atd. se ještě více
projevuje rozdělení společnosti. Co z toho všeho vyvozovat? Lze říci, co
je hybatelem dění v minulých týdnech?

Ono to ve své podstatě není složité. Začíná už kampaň před
parlamentními volbami a některé zájmové skupiny cítí, že jim teče do
bot. Jen je smutné, když kvůli tomu ministr shodí práci a diplomatické
úsilí svých spolupracovníků přes palubu a udělá z nich a potažmo z
celého státu podrazáky a kašpárky, neschopné plnit slovo a uzavřené
dohody. To je diplomatická ostuda a ne jen selhání jednotlivce. Že se to
některé zájmové skupiny snaží mediálně otočit někam jinam, zneužít
situace a vytlouct z ní pro sebe nějaký politický kapitál, považuji za
hyenismus a smutný obraz naší politické scény, kterým poškozují celý
náš stát.

Miloše Zemana přinesli na Staroměstské náměstí znázorněného jako
exkrement. Jistá část společnosti ho velmi nenávidí. Zaslouží si to
prezident? Přetáhl strunu on, nebo jeho odpůrci? A nehrozí, že se proberou
i Zemanovi příznivci a pojmou obranu prezidenta poněkud ostřeji?

Já si to nemyslím. To, že se tak některá média snaží tvářit, jen
svědčí o nejistotě těch, kteří je ovládají. Pokud bych měl navázat na
jejich prezentaci, tak z hovna prostě bič neupletou. Každý má právo na
nějaký názor a možnost ho vyjádřit, jen to už od dob trenýrek místo
prezidentské standarty vzbuzuje spíš dojem partičky provokujících
primitivů.

Pokud jde o věcnou podstatu toho, co bylo: Měl se Herman setkávat s
dalajlámou a podrazil vládu, když se s ním setkal oficiálně, což nečiní
politici žádné ze západních zemí? Byl dopis čtyř ústavních činitelů
přehnaný? Jaký postoj vy osobně zaujímáte k Číně a Tibetu?

Ať se Herman setkává třeba s eskymáckým náčelníkem. To je jeho věc.
Ale nemůže to činit na vládní úrovni, jako představitel státu. Jak by se
tvářil, kdyby v Číně oficiálně přijímali Bolka Polívku jako
představitele Valašského království, které chce nezávislost na České
republice? O Tibetu ví díky medializaci a dalajlámovi celý svět, ale nějak
mi není známo, že by tibeťané v osmašedesátém roce hromadně
vyvěšovali československé vlajky. Solidarita je jedna věc, ale nějak mi
nepřijde, že bychom byli v situaci, kdy máme neustále strkat nos do cizích
záležitostí. Na to jsme moc malí pěšáci na mapě světa.

Europoslanec Jan Zahradil rozvinul úvahu, že se pod ministrem Hermanem kývala
židle, lidovci se ho chtěli zbavit, tak rozpoutal případ s dalajlámou, na
základě čehož si získal Babišovu podporu. ČSSD se tím evidentně cítí
zrazena. Ministr Zaorálek v tom udělal jasno na Primě. Najde si i díky
tomuhle sociální demokracie cestu k prezidentovi, s nímž má v otázce
Číny absolutní shodu?

A není to v důsledku jedno? Pan prezident má transparentní názory, které
na rozdíl od politických stran nemění jako korouhvička ve větru, což
považuji za jeho plus. Jestliže byl pan Herman ochoten se zviditelnit za
takovouto cenu, tak mi to přijde lidsky dost smutné.

Do dění nám každopádně vstupují umělci: Vojtěch Dyk a Jiří Bartoška
varují před ohrožením našich svobod a před posunem na Východ. Jan Kraus
sezval protizemanovské umělce, aby to „natřeli“ Zemanovi. Pomohou
podobné věci něčemu dobrému, nebo to spíše vrazí klín mezi umělce a
lidi, kteří mají rádi Zemana? Mají čeští angažovaní umělci reálnou
sílu, nebo jen zneužívají mediální prostor?

Víte, já nepovažuji za šťastné podepisovat se pod něco, co vyplodí
někdo jiný a s čímž se evidentně mohu ztotožnit jen částečně. Tohle
je stejná kavárenská kampaň, jako před prezidentskou volbou, kterou se
někteří snaží mediálně prezentovat jako masovou a přitom je to trochu
jinak. Jako ty řeči o směřování na Východ. Každý trochu vzdělanější
člověk ví, že pokud tím směrem vyrazí, dojde kupříkladu do Kalifornie.

Objevily se některé rostoucí politické hvězdy. Petr Gazdik uspořádal akci
na Staromáku, Michal Horáček oznámil kandidaturu na prezidenta, Daniel
Herman sklízí rostoucí ovace liberálně pravicových kruhů. Čeká tyto
pány zářná budoucnost? Ublíží ČSSD, že obhajuje partnerství s Čínou?
A kde je Miroslav Kalousek?

Ono se to těžko odhaduje. Každopádně strany jako Úsvit nebo TOP 09 míří
do politického zapomnění. STAN mi přijde jako neudržitelná krátkodobá
záležitost, která je názorově příliš roztříštěná, než aby mohla
fungovat dlouhodobě. Miroslava Kalouska přezdívají v parlamentu Korek,
protože vždycky někde vyplave. Ani by mě nepřekvapilo, kdyby chtěl
kandidovat na prezidenta nebo dělat zástupce Babišovi. U něj člověk nikdy
neví.

Jak se nám to české „kdo, s kým, proti komu, za kolik“ kauzou Brady a
vším kolem přeskupilo?

Nepřeskupilo se nic. To jsou jen zbožná přání některých politiků a
zdání, které se snaží jako začátek kampaně na jarní volby vyvolat.

Objevují se pravicové nářky, že křikem na Zemana se jen odvádí pozornost
od Babiše a jeho plánů na EET a další čerpání dotací. Objevují se
levicové nářky, že křikem na Zemana se odvádí pozornost od tíživé
situace chudých zaměstnanců a sociálně potřebných. Ekonomové varují
před další krizí, zástupci průmyslu kritizují politiky za politikaření.
Čili, věnujeme v naší zemi v těchto týdnech pozornost tomu, čemu máme?

Odvracení pozornosti od jiných věcí se samozřejmě některým lidem hodí
do krámu. Babiše by jinak živnostníci a drobní podnikatelé za EET
rozcupovali na maděru. Ale to všechno teprve přijde. Málokdo si uvědomuje,
že jsme teď zažívali krátké období ekonomické konjunktury a problémy,
které přijdou, nemusí být vůbec veselé. A to nemluvím o tom, co na nás
může chystat za překvapení matka příroda a s čímž nikdo zatím
nekalkuluje.

Co se může stát 17. listopadu, na který se nyní čeká? A ať už to bude
jakkoliv, jsou poslední týdny začátkem konce prezidenta Miloše Zemana?
Může se stát, že ho křik umělců, politiků a médií opotřebuje tak, že
v březnu oznámí, že nebude kandidovat?

Samozřejmě se 17. listopad pokusí některé zájmové skupiny využít k
vyvolání nějaké mediální hysterie, ale v konečném důsledku nepůjde o
nic podstatného. Politická scéna je relativně stabilní a politici teď
nebudou riskovat, aby šli sami proti sobě. On už má národ těch
velkohubých prohlášení taky plné zuby. O Zemanově kandidatuře je zatím
předčasné mluvit. Ona nakonec kavárna stejně vytáhne jako kandidáta
nějakého Mojmíra Karkuleho z Komárna nebo něco podobného.

Určitá část veřejnosti má za to, že tlak na prezidenta Zemana je cíleně
vyvíjen neziskovými organizacemi, třeba i řízenými ze zahraničí. Jako
strašák funguje jméno George Soros. Do jaké míry tomu lze věřit? A
dalším terčem příznivců Zemana jsou média, zejména Česká televize.
Selhala a selhávají média, a třeba i ta ČT, v poslednich týdnech?

Někdo zase nemá rád některé darmožrouty z neziskovek. To je normální a
snad to není důvod drásat si kvůli tomu nervy. Já taky občas můžu
vyletět z kůže, když čtu nebo poslouchám nějaké vylhané zpravodajství,
ale člověk se naučil spoléhat na více zdrojů informací.

17. listopad, ať už jakkoliv, bude. A s ním i bilance demokracie, naší
cesty ke štěstí a prosperitě a úvahy, zda patříme na Západ, či na
Východ. Jaký je váš názor, co by při této příležitosti lidé určitě
měli slyšet?

U nás se pokus o demokracii změnil v pokryteckou šaškárnu řízenou odjinud
loutkami, které se prohlašují za intelektuální elitu. Vždyť je to k
smíchu. Anebo k pláči?

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Ukrajina jednostranně provede střelby v ruském vzdušném prostoru

Ukrajina, porušujíc všechny mezinárodní dohody, se jednostranně rozhodla
provádět raketové střelby v suverénním vzdušném prostoru Ruské federace
v oblasti Simferopolu, sdělila Rosaviacija.

„Ukrajina, porušujíc všechny mezinárodní dohody, se jednostranně
rozhodla provádět raketové střelby v suverénním vzdušném prostoru Ruské
federace v letové informační oblasti „Simferopol", uvádí se ve zprávě
úřadu.

Vytvoření údajů NOTAMů nebylo dohodnuto ani s příslušnými orgány RF,
ani s ruským poskytovatelem letecké navigační služby. Přitom v rámci
daných zón se konají lety civilních a státních letadel, zdůrazňuje se ve
zprávě.

Podobné akce ukrajinské strany porušují podle názoru Rosaviacije podmínky
Úmluvy o mezinárodním civilním letectví z roku 1944 a také ohrožují
bezpečnost mezinárodní letecké navigace, když vytvářejí potenciální
nebezpečí pro činnost civilního letectva.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
„Loni bylo plné Staroměstské náměstí a letos nic, i když vyhrál volby
Babiš.“ Hradílek je rozhodnut zemřít hlady

Bývalý disident a porevoluční ministr vnitra Tomáš Hradílek zahájil
hladovku proti opětovné kandidatuře prezidenta Zemana na Hrad. Zeman už
Hradílkovi vzkázal, že 113 tisíc podpisů občanů je pro něj víc než
odpor jednoho člověka, takže kandidaturu nestáhne. V takovém případě je
Tomáš Hradílek připraven dotáhnout svůj čin do konce. Potvrdil to v
rozhovoru pro páteční Lidové noviny.

„On to jednoznačně dělá kvůli sobě a kvůli zájmům jistých
významných sfér, dokonce i mimo republiku. Tak to podle mého přesvědčení
je,“ řekl na adresu Zemana Hradílek hned v úvodu rozhovoru. Narážel na
Zemanovy kontakty v Rusku a Číně, které po celou dobu svého prezidentství
rozvíjí.

Vedle toho by Zeman rád dosáhl stejného věhlasu jako Václav Havel. Chce se
pozitivně zapsat do historie země. Hradílek má však za to, že Zeman
Havlova věhlasu nedosáhne, je si toho vědom, a proto nemá prvního českého
prezidenta nijak zvlášť v lásce.

Hradílek zná Zemana dlouho a na počátku 90. let minulého století si ho
prý vážil. Už proto, že Zeman připravil v podstatě celý program
Občanského fóra. Už tehdy ale začal vnímat některé zvláštní rysy
Miloše Zemana. Je to člověk, který chce být vidět. Potvrdilo se to už v
roce 1989 na Letné, kde sice nebyl v programu řečníků, ale slovo si stejně
vzal.

Zemanovy negativní stránky prý nabyly vrchu po roce 2003, kdy prohrál souboj
o post prezidenta s Václavem Klausem. Tuto prohru si Zeman v sobě nese. Zdá
se však, že s lidmi Zemanovo zvláštní chování nic nedělá. V loňském
roce sice bylo plné Staroměstské náměstí, ale letos nic. A to bylo po
volbách, ve kterých zvítězil Andrej Babiš. Hradílkovi je prý smutno z
toho, jak jsou lidé stále apatičtější. Je proto připraven svou hladovku
namířenou proti kandidatuře Miloše Zemana dotáhnout až do osudového konce.

„Ano. Rozhodně. Když se toho nevzdá, jsem rozhodnut to dotáhnout až do
konce,“ zdůraznil Hradílek.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Italský premiér hraje o přežití a možná to s tou hrou přehnal. Letí na
něj trestní oznámení kvůli manipulacím před referendem

Blogerka Monika Pilloni,známá i čtenářům PL.cz, se na svém blogu na
serveru iDnes.cz rozepsala o Itálii a podle jejích slov o premiérově
dementní reformě.

„4. prosince 2016 proběhne referendum o ústavních změnách, tzv. reforma
Renzi-Boschi,“ zmiňuje Pilloni a seznamuje čtenáře s navrhovanou reformou
Ústavy Italské republiky, která byla schválená parlamentem 12. dubna.

„Navrhovaná reforma, proti které se stavějí parlamentní opozice a
někteří právníci, byla schválena s většinou menší než dvě třetiny
členů každé komory: V důsledku toho, jak to vyžaduje článek 138 ústavy,
toto opatření nebylo schváleno přímo a je zde právo požadovat referendum
a podrobit ji úsudku voličů. Všelidové hlasování požadované jak z
parlamentního podnětu, tak prostřednictvím petice, se bude konat dne 4.
prosince 2016; jelikož v tomto případě není nezbytné nutného počtu
zúčastněných (kvórum), reforma vstoupí v platnost, bude-li počet hlasů
pro vyšší než počet hlasů proti,“ uvádí Pilloni. A dodává, že tato
reforma neřeší žádné problémy, naopak vytváří nové.

Původní text ZDE.

„Renzi propaguje tuto reformu i v zahraničí a za tímto účelem se také
dostal k adresám italských občanů žijících v zahraničí. Jeho propaganda
všude tvrdí, že se senát zruší, ale to není pravda, jen nebude volen
občany a výdaje na politiku zůstávají,“ rozčiluje se blogerka. Mezi
důvody, proč jí reforma vadí, patří klauzule, že Itálie je zaprodávána
Evropě, snižuje se přímá účast občanů, nesnižují se náklady na
politiku či vytváří senát coby kastu jmenovaných. „Nezavádí také
závazný mandát: Pro poslance, kteří mění strany v průběhu funkčního
období, není zaveden závazný mandát a povinnost vzdát se křesla. A
nepřináší rychlé zákony, ale podvodné zákony: Není pravda, že v
Itálii jsou nezbytné měsíce nebo roky, než projdou zákony: To vše
závisí na politické vůli,“ dodává. Podle ní je patrný jasný úmysl
zaprodat suverénní stát do područí Evropské komise a omezit na maximum
účast a pravomoce občanů. „Italské vládě nestačí propaganda, která
každodenně pracuje ve prospěch reformy Renzi-Boschi; na podporu kampaně
proti NE vláda si dokonce koupila adresy Italů v zahraničí. V tomto smyslu
Matteo Salvini na jevišti ve Florencii vynesl toto těžké obvinění a bude
následovat trestní oznámení proti Renzimu,“ zmiňuje také Pilloni. A
neopomíná zmínit ani akci Ligy severu, které se ve Florencii zúčastnilo
před týdnem 50 tisíc lidí.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist